номер провадження справи 32/18/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 Справа № 908/391/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління № 24 (03110, м. Київ, Соломянський район, вул. Соломянська, буд. 18 -А)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління (69015, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, буд. 1)

про стягнення 42401,70 грн.

Суддя Н.А. Колодій

представники:

від позивача: ОСОБА_2, договір № 20/01-01 від 27.01.2016 р.

від відповідача: не зявився

Суть спору:

Заявлено позов Публічного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління № 24 до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління про стягнення 53764,38 грн., які складаються з 40982,00 грн. основного боргу за договором № 22-11 від 22.11.2011 р., 532,20 грн. 3 % річних, 887,50 грн. втрат від інфляції та 11362,68 грн. відсотки за користування чужими коштами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2016 р. здійснено розподіл справ між суддями та визначено її до розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою від 12.02.2016 р. справа № 908/391/16 прийнята до провадження, справі присвоєно номер провадження 32/18/16, судове засідання призначено на 23.03.2016 р.

Ухвалою суду від 23.03.2016 р. у звязку з неявкою представників сторін розгляд справи було відкладено на 06.04.2016 р.

01.04.2016 р. від ПАТ Спеціалізоване монтажне управління № 24 на адресу суду надіслав клопотання, яким зменшив розмір позовних вимоги. Просить суд стягнути з відповідача 42401,70 грн., які складаються з 40982,00 грн. основного боргу за договором № 22-11 від 22.11.2011 р., 532,20 грн. 3 % річних, 887,50 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством (п. 3.10. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

При цьому в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Факт зменшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом, в описовій частині рішення зі справи. При цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

Заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, приймається судом. Суд розглядає позовні вимоги про стягнення 40982,00 грн. основного боргу за договором № 22-11 від 22.11.2011 р., 532,20 грн. 3 % річних, 887,50 грн. втрат від інфляції.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 525, 526, 625, 629, 664, 693 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідач в судове засідання 06.04.2016 р. не зявився, про визнання позову не заявив, відзив на позовну заяву, витребувані ухвалою суду по справі документи і матеріали суду не надав, про поважність причин неявки уповноваженого представника суд не попереджав.

Поштове повідомлення свідчить, що відповідач належним чином повідомлений про порушення провадження по справі 908/391/16, а також дату, час і місце проведення судового засідання.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 06.04.2016 року за відсутності представника відповідача.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У засіданні суду 06.04.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду передано спір про стягнення з відповідача 40982,00 грн. основного боргу, 532,20 грн. 3 % річних, 887,50 грн. втрат від інфляції.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тими обставинами, що 22.11.2011 р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством Запорізьке карєроуправління (відповідач, продавець) та Публічним акціонерним товариством Спеціалізоване монтажне управління № 24 (позивачем, покупцем) був укладений договір № 22-11 (далі за текстом договір).

За умовами договору відповідач зобовязався поставити в установлені строки гранітну продукцію у власність позивача, а позивач зобовязався прийняти продукцію та здійснити оплату на умовах договору (пункт 1.1 договору).

Предметом поставки є гранітна продукція, виробництва ПАТ Запорізьке карєроуправління (п. 1.2 договору).

Пунктом 4.4 договору сторони узгодили, що поставка продукції здійснюється протягом 3 трьох днів з моменту отримання 100% передплати на розрахунковий рахунок відповідача та подачі судна під навантаження.

Асортимент, ціна та кількість продукції зазначається у видаткових накладних. Сума по договору дорівнює сумі всіх видаткових накладних, які є невідємною частиною договору та орієнтовно складає 456000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 76000 грн. (пункт 2.3. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що розрахунок по договору здійснюється у порядку 100% попередньої опати за заявлену партію продукції, якщо інше не обумовлено у додатках, у формі банківського переказу не пізніше 3-х днів після отримання відповідачем факсимільної копії рахунку на партію продукції.

Позивач на виконання умов договору перерахував кошти на загальну суму 759000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 201556 від 25.11.2011 р. на суму 144000 грн., № 192 від 14.11.2012 р. на суму 150000 грн., № 201670 від 09.12.2011 р. на суму 150000 грн., № 201629 від 06.12.2011 р. на суму 150000 грн., № 2452 від 06.11.2012 р. (копії містяться в матеріалах справи).

Однак свої обовязки згідно умов Договору відповідач виконав частково на суму 708018 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0002602 від 10.12.2012 р. на суму 36075 грн., № РН- 0002601 від 10.12.2012 р. на суму 94275 грн., № РН-0002533 від 14.12.2011 р. на суму 143280 грн., № РН-0002480 від 08.12.2011 р. на суму 136296 грн., № РН-0002434 від 02.12.2011 р. на суму 150192 грн., № РН-0002365 від 12.11.2012 р. на суму 147900грн.. Передачу продукції на суму 50982 грн. відповідач у власність позивача не здійснив.

09.12.2014 р. сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони доповнили п. 3.4. договору, а саме за наявністю у покупця попередньої оплати продукції або втрати у нього інтересу до сплаченої продукції, останній може відмовитись від покупки продукції та звернутись до продавця з вимогою повернути суму грошових коштів в розмірі попередньо сплаченої та не поставленої продукції у місячний строк з дати отримання продавцем вимоги покупця. Також, узгодили строк дії договору до 31 грудня 2015 р.

15.06.2015 р. позивач звернувся до відповідача листом (№ 15/06-15), згідно якого позивач повідомив про втрату інтересу до поставки попередньо оплаченої продукції та вимагав повернення попередньої оплати на суму 50982 грн.

14.07.2015 р. відповідач частково повернув попередню оплату в розмірі 10000 грн.

Таким чином, відповідач покладений на нього обовязок щодо повернення 40982 грн., не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений позивачем. Розмір заборгованості в сумі 40982,00 грн. відповідає даним бухгалтерського обліку сторін спору та підтверджується двосторонньо підписаним актом звірки взаєморозрахунків станом на 23.03.2016 р. (доданий до відзиву).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правовідносини сторін є господарськими та виникли на підставі договору купівлі - продажу.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На момент розгляду справи в суді відповідач не надав доказів повернення позивачу попередньої оплати в сумі 40982,00 грн. За таких обставин вимога позивача про стягнення 40982,00 грн. обґрунтована і підлягає задоволенню.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання з повернення сплачених коштів за непоставлену продукцію позивач, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 532,20 грн. за період з 16.07.2015 р. по 08.02.2016 р. та 887,50 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2015 р. по листопад 2016 р. (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та встановлено, що розрахунок позивачем виконано вірно, тому вимога позивача про стягнення 532,20 грн. 3% річних є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав виконаними вірно, а вимогу про стягнення 887,50 грн. інфляційних втрат за період з серпня 2015 р. по листопад 2016 р. (включно), такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача, поскільки спір доведений до суду з його вини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління № 24 до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізьке карєроуправління (69015, м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Спеціалізоване монтажне управління № 24 (03110, м. Київ, Соломянський район, вул. Соломянська, буд. 18 А, ) 40982 (сорок тисяч девятсот вісімдесят дві) грн. 00 коп. основного боргу, 532 (пятсот тридцять дві) грн. 20 коп. 3 % річних та 887 (вісімсот вісімдесят сім) грн. 50 коп. пені та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 12 квітня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.