КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 911/2735/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Філатова О.Б. - за довіреністю оформленою належним чином;

від відповідача: Варданян А.А. - за довіреністю оформленою належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016р.

у справі №911/2735/14 (суддя Ярема В.А.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі №911/2735/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про стягнення 673472,82 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трініті" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 673472,82 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі № 911/2735/14 позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" 586472,96 грн. заборгованості, 23285,66 грн. 3% річних, 63714,20 грн. інфляційних втрат та 13469,46 грн. судового збору.

11.08.2014р. на виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили 11.08.2014р., судом першої інстанції видано наказ.

26.01.2016р. через канцелярію Господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" надійшла заява про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі №911/2735/14 до 10.01.2017р.

В обґрунтування поданої заяви боржник посилався на обставини, що унеможливлюють виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі №911/2735/14 у встановлені господарським судом строки.

Зокрема, заявник вказував, що процес відновлення діяльності відповідача на газовому родовищі "Стрілкове" є єдиним джерелом його доходів. Доходи ним отримуються від реалізації видобутого газу.

Боржник також зазначав, що надана ухвалою Господарського суду Київської області від 29.09.2015р. відстрочка виконання рішення місцевого господарського суду у даній справі до 01.01.2016р. використана боржником для вирішення питань щодо експлуатації технічного комплексу газового родовища "Стрілкове", а також розробки та підготовки технічної документації варіантів використання надлишків природного газу, видобутого на зазначеному родовищі. Стверджуючи, що процедура введення в експлуатацію газового родовища потребує погодження державних органів та займає певний період часу, боржник прогнозував, що реальне отримання ним прибутку від видобутого та реалізованого в майбутньому газу можливе лише у січні 2017 року, а тому до вказаної дати просив місцевий господарський суд відстрочити виконання рішення суду у даній справі до 10.01.2017р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі №911/2735/14. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі №911/2735/14 до 10.01.2017р.

Не погоджуючись з наданням боржнику відстрочки у виконанні судового рішення, постановленого на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті", останнє звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. у справі №911/2735/14, винести нову і відмовити боржнику у задоволенні його заяви про відстрочку.

В обґрунтування вимог своїх доводів позивач зазначав, що суд першої інстанції неповно з'ясовав обставини, які мають значення для справи, і надаючи відстрочку боржнику, не взяв до уваги майнові інтереси та фінансовий стан стягувача, який погіршуються від інфляційних процесів в економіці держави.

На думку стягувача, боржником не надано доказів наявності обставин, які ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення суду, а отже, відсутні виняткові обставини, які б зумовлювали необхідність відстрочити відповідачу виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. у справі № 911/2735/14.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. у справі №911/2735/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.03.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.03.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, змінено склад колегії суддів у справі № 911/2735/14 та сформовано новий: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Дідиченко М.А.

02.03.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача було подане клопотання про продовження розгляду справи на 15 днів.

02.03.2016р. у судовому засіданні, колегією суддів задоволено клопотання про продовження строків розгляду справи, яке подано представником позивача та оголошено перерву до 30.03.2016р.

У судовому засіданні 30.03.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційного оскарження, просив скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. у справі №911/2735/14 та прийняти постанову, якою відмовити в відстрочці виконання рішення Господарського суду Київської області від 29.07.2014р. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та зазначав, що оскаржувана ухвала винесена правомірно.

Заслухавши пояснення апелянта та інших учасників спору, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, вправі у виняткових випадках, залежно від обставин справи, відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно п.п. 7.1.1, 7.1.2, 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

При цьому господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, у зв'язку з чим суд повинен оцінювати докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд, зокрема, має право відстрочити виконання рішення (ухвали, постанови).

За змістом п. 10 постанови пленуму Верховного суду України №14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 Цивільного процесуального кодексу України і ст. 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Колегія суддів, дослідивши доводи боржника та подані ним докази в обґрунтування вказаних ним доводів про надання відстрочки виконання рішення у даній справі, встановила таке.

Публічне акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" внесено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, відповідно до постанови №83 від 03.03.2015р. Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" відповідача(боржника) віднесено до категорії стратегічних підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Згідно постанови № 999 від 03.11.2010р. прийнятою Кабінетом Міністрів України "Про визначення критеріїв віднесення об'єктів державної власності до таких, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави", відповідно до п. 1 якої до об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, належать, в тому числі, підприємства паливно-енергетичного комплексу, які забезпечують цілісність об'єднаної енергетичної системи України, зокрема, диспетчерське (оперативно-технологічне) управління зазначеною системою, експлуатують магістральні та міждержавні електричні мережі; атомні електростанції; гідроелектростанції з греблями, що забезпечують водопостачання споживачам; гідроакумулюючі електростанції та гідроелектростанції (крім малих гідроелектростанцій); підприємства, що провадять діяльність з транспортування магістральними газо- та нафтопроводами і зберігання у підземних нафто- та газосховищах.

Основним джерелом доходів Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" є доходи від експлуатації газових родовищ "Глібове", яке на сьогодні знаходиться на тимчасово окупованій території АР Крим, та "Стрілкове".

Механізм переміщення природного газу, що за технологією побудови газотранспортної системи перебуває на газовому родовищі "Глібове", яке на сьогодні знаходиться на тимчасово окупованій території АР Крим, перебуває у процесі розробки.

Вишукуються також проекти альтернативного постачання природного газу на територію Генічеського району та шляхів використання надлишків видобутих вуглеводнів на родовищі "Стрілкове" у літній період, що підтверджується копією листа Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України №9507 від 30.07.2015р.

Обставини щодо розробки механізму експлуатації газового родовища "Стрілкове" боржник підтверджував копією укладеного між ним, як замовником, та ТОВ "Газінжиніринг", як виконавцем, договору про закупівлю послуг на виконання НДР №5 від 10.08.2015р., предметом якого є виконання науково-дослідної роботи за темою "Передінвестиційні дослідження варіантів використання надлишків природного газу видобутку Стрілкового газового родовища в літній період".

З наданої боржником копії укладеного між ним та ТОВ "Науково-виробнича фірма "Гера ЛТД" договору №106/15 від 14.07.2015р., вбачається, що ТОВ "Науково-виробнича фірма "Гера ЛТД" зобов'язувалося скласти "Уточнений проект промислової розробки Стрілкового газового середовища".

26.10.2015р. боржник звернувся із листом, за номером №984, до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про розгляд уточненого проекту промислової розробки родовища "Стрілкове".

Згідно з умовами договору про спільну діяльність №272-14 від 05.03.2014р. між ПАТ "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" ПрАТ "Пласт" на означеному родовищі, ПрАТ "Пласт", як оператор за договором, здійснює розподіл отриманого прибутку від спільної діяльності між учасниками , скеровуючи отриманий дохід у першу чергу на сплату податків та матеріальних витрат.

За твердженням боржника, після закінчення календарного 2016 року за наслідками складення підсумкової звітності про спільну діяльність і сплати податків, боржник у січні 2017 року отримає реальну можливість самостійного розподілу частину належного йому прибутку від спільної діяльності на газовому родовищі і скерування цих коштів на погашення заборгованості перед кредиторами, у тому числі перед позивачем у даній справі.

При цьому судова колегія враховує правову позицію Конституційного Суду України, викладену ним у рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" щодо офіційного тлумачення положень п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у взаємозв'язку з положеннями ч.1 ст.41, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.115 ГПК України, п.п.1.3, 1.4 ст.1, ч.2 ст.2, абз.6 п.3.7 ст.3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

За оцінкою апеляційного суду, наведені боржником у заяві про відстрочку виконання рішення Господарського суду м. Києва від 26.01.2016р. у справі №911/2735/14 обставини, є об'єктивно непереборними, винятковими, суттєво утруднюють реальне виконання боржником рішення суду у даній справі , і є достатніми для відстрочення виконання судового рішення до 10.01.2017р. ,адже боржник відіграє стратегічно важливу роль для економіки держави і його банкрутство матиме негативні наслідки для функціонування паливно-енергетичної галузі економіки держави України.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що задовольнивши клопотання боржника про відстрочку виконання рішення, місцевий господарський суд не врахував матеріальних інтересів стягувача, які погіршуються від наявності інфляційних процесів в економіці держави, колегія суддів звертає увагу на наступне.

При вирішенні питання про відстрочку виконання рішення суд не змінює (припиняє) договірні правовідносини сторін щодо строків виконання зобов'язання. Відстрочка стосується лише зміни строків примусового виконання рішення, які визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Надання судом відстрочки боржнику у виконанні рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання у строки, визначені у договорі, і не позбавляє кредитора права на отримання компенсації своїх втрат, викликаних відстрочкою виконання грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та у Постанові Вищого господарського суду України у справі № 922/1805/14 від 18.02.2015р.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на встановлене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" та скасування ухвали Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. у справі №911/2735/14.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. у справі №911/2735/14 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016р. у справі №911/2735/14 - без змін.

3. Матеріали справи №911/2735/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко