КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа№ 925/24/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба утримання

будинків "Митниця" Черкаської міської ради

на рішення господарського суду Черкаської області

від 26.01.2016 р. (суддя Пащенко А.Д.)

у справі № 925/24/16

за позовом Приватного підприємства "КИТ-3" (далі - ПП «КИТ-3»)

до Комунального підприємства "Служба утримання

будинків "Митниця" Черкаської міської ради

(далі Комунальне підприємство)

про стягнення 20506,76 грн. за договором №105

від 12.05.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.01.2016 року у справі № 925/24/16 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради на користь Приватного підприємства "КИТ-3" 12 668, 03 грн. основного боргу, 503, 94 грн. три проценти річних, 7 328, 46 грн. інфляційних втрат, 1 377, 59 грн. витрат на сплату судового збору, у решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати частково та прийняти нове, яким затвердити порядок сплати заборгованості: квітень 2016 року - 5 126,69 грн., травень 2016 року - 5 126,69 грн., червень 2016 року - 5 126,69 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішення суду суперечить нормам чинного законодавства, адже постановлено з порушенням матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 15.03.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року розгляд справи відкладено на 05.04.2016 року за нез'явлення в судове засідання представників сторін.

В судове засідання 05.04.2016 року представники сторін повторно не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали.

Відповідно до ст. 99 ГПК України справи в апеляційній інстанції переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням передбачених у цьому розділі особливостей. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (п.п. 3.9.1, 3.9.2) встановлено, що за змістом ст. 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи й в матеріалах справи наявні відповідні докази з цього приводу, неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору, апеляційний господарський суд вважав за необхідне справу розглянути за його відсутності за наявними у справі доказами.

В процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 101 ГПК України).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПП «КИТ-3» звернулось до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Комунального підприємства про стягнення 20 506, 76 грн., зокрема:12 668,03 грн. основного боргу за виконані роботи згідно договору на виконання робіт по поточному ремонту №105 від 12.05.2014 року, 503,94 грн. три проценти річних, 7 334,79 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання тощо.

Відповідач у відзиві на позов частково визнав основний борг - в сумі 12 668,03 грн. та просив суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі на два місяці в наведеному у відзиві порядку, в решті позову просив відмовити, оскільки позивач при підрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат завищив ці суми та неправильно їх нарахував тощо.

Заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу в сумі 12 668,03 грн. та 503,94 грн. три проценти річних, щодо розрахунку суми інфляційних втрат встановив помилку та визначив до стягнення 7 328, 46 грн. інфляційних втрат, відтак позов задовольнив частково.

Так, задовольняючи позов частково, місцевий суд встановив, що на виконання укладеного між позивачем та відповідачем договору на виконання робіт з поточного ремонту №105 від 12.05.2014 року ( далі Договір), позивач виконав та здав, а відповідач прийняв замовлену роботу, про що сторони 27.06.2014 року підписали акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) на суму 12 668,03 грн., підписи представників сторін скріплені печатками підприємств. Проте відповідач своїх зобов'язань з оплати наданих послуг не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на вищезгадану суму, що підтверджується матеріалами справи. Крім цього, в зв'язку з допущеним відповідачем простроченням сплати основного боргу, стягненню підлягають також 503,94 грн. три проценти річних, 7 328, 46 грн. інфляційних втрат. Посилаючись на приписи ст.ст. 5, 173, 174, 193, 202 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625, 837 ЦК України місцевий суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення 12 668,03 грн. боргу, 503,94 грн. три проценти річних та 7 328, 46 грн. інфляційних втрат тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, цивільні права та обов'язки на підставі ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено матеріалами справи, Комунальне підприємство та ПП «КИТ-3» уклали Договір, за умовами якого замовник передав, а підрядник прийняв на себе організацію і виконання робіт по поточному ремонту покрівлі житлового будинку № 6 по вул. С. Жужоми, який перебуває на обслуговуванні КП СУБ «Митниця» (п. 1.1 Договору).

За умовами п. 2.1 Договору загальна вартість договору складається згідно актів прийому - передачі виконаних робіт по Ф № КБ-2 та довідки Ф № КБ-3.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що остаточний розрахунок за виконанні роботи замовник проводить після підписання акту приймання - передачі виконаних робіт на умовах відстрочки платежу 60 календарних днів.

Згаданий Договір укладено з 12.05.2014 року до 31.12.2014 року, але у будь-якому випадку у разі повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором (п. 10.1 Договору).

Місцевим судом встановлено й не спростовано відповідачем, що на виконання умов Договору позивач виконав та здав, а відповідач прийняв замовлену роботу, про що сторони 27.06.2014 року підписали акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідку про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) на суму 12 668,03 грн., підписи представників сторін скріплено печатками підприємств.

Зобов'язанням на підставі ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 612, 625 ЦК України).

Відповідно до умов п. 3.3. Договору, відповідач повинен був сплатити позивачу вартість виконаних робіт не пізніше 26.08.2014 року, однак з позивачем вчасно не розрахувався й коштів в сумі 12 668,03 грн. не перерахував, тому позивач звернувся з позовом до суду. Враховуючи допущене відповідачем прострочення сплати основного боргу, позивач пред'явив до стягнення 503,94 грн. три проценти річних за прострочення розрахунку в період з 28.08.2014 по 24.12.2015 та 7 334,79 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2014 по грудень 2015 років.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач наявного простроченого боргу за виконану позивачем роботу по Договору в сумі 12 668,03 грн. не заперечив, однак в зв'язку з важким фінансовим становищем, викликаним стягненням із відповідача значної суми заборгованості на користь іншого підрядника, просив розстрочити сплату суми боргу на 3 місяці, а саме: квітень 2016 року - 5 126,69 грн., травень 2016 року - 5 126,69 грн., червень 2016 року - 5 126,69 грн. тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Господарські зобов'язання на підставі ч. 1 ст. 174 ГК України можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач виконав замовлену роботу на суму 12 668,03 грн., а відповідач прийняв її без претензій чи зауважень, що підтвердив, підписавши довідку про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та акт приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) від 27.06.2014 року на цю суму, однак своїх зобов'язань за Договором не виконав й борг в сумі 12 668,03 грн. в установлений Договором строк позивачу не сплатив.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 193 ГК України, згідно яких кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу, всупереч наведеному відповідач не подав суду належних та допустимих доказів на спростування того, що він мав намір виконати або виконав хоча б частину своїх зобов'язань за Договором.

З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 668,03 грн. боргу є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та представником відповідача у судовому засіданні, відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

З огляду на те, що розрахунок трьох процентів річних позивачем виконано вірно, а в розрахунку інфляційних втрат допущено помилку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат законно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 503,94 грн. 3% річних та 7 328,46 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи положення п. 6 ст. 83 ГПК України, згідно якого господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку з приводу того, що відповідачем не доведено обставин, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його неможливим та необхідність розстрочення виконання рішення суду. Наявність заборгованості за іншими договорами та судових справ не може перешкоджати відповідачу виконувати свої зобов'язання за Договором та сплачувати кошти за виконані роботи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 26.01.2016 року у справі № 925/24/16 - без змін.

Матеріали справи № 925/24/16 повернути за належністю до господарського суду Черкаської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун