КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа№ 910/913/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Лобаня О.І.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Пономарьов А.В.;

від відповідача-2: Подкуйко О.Ю.;

від відповідача-3: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.15 року

у справі № 910/913/15

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до 1) Приватного підприємства "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ"

2) Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

3)Дочірнього підприємства "САВСЕРВІС КАРПАТИ"

про стягнення 64 395,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ" про стягнення 64 395,62 грн.

Ухвалою від 17.04.2015 року до справи залучено другого відповідача - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

Ухвалою від 19.08.2015 року до справи залучено третього відповідача, а саме Дочірнє підприємство "САВСЕРВІС КАРПАТИ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 у справі №910/915/15 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року порушено апеляційне провадження у справі №910/913/15, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 24.03.2016 року, викликано повноважних представників сторін в судове засідання.

У судове засідання представники сторін не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року розгляд справи відкладено на 07.04.2016 року.

07.04.2016 року у судове засідання представники позивача та третьої особи-3 не з'явилися, у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення осіб про час та місце розгляду справи з метою забезпечення прав всіх учасників судового процесу, повторного виклику уповноважених представників сторін у судове засідання.

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з діловодства в господарських судах України на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

Як вбачається з відмітки про відправку, яка міститься на звороті останньої сторінки оригіналу ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016р., якою розгляд справи було призначено на 24.03.2016 року, копії вказаного процесуального документу було відправлено учасникам судового процесу у даній справі - 25.02.2016 року Відповідно, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 року, якою розгляд справи було відкладено на 07.04.2016 року, відправлено учасникам судового процесу у даній справі - 29.03.2016 року.

Таким чином, учасники судового процесу про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Явка представників учасників судового процесу не визнавалася обов'язковою.

Разом з тим, будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в даному судовому засіданні від представників позивача та відповідача - 3 не надходило.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський не бачить підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням того, що розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, а відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи.

За таких обставин справи судова колегія визнала можливим розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача та відповідача-3, повідомлених належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року прийнято з додержанням норм матеріального та процессуального права та з повним з'ясуванням обставин справи, а тому є законним та обгрутованим.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 21.04.2008 між позивачем, як страховиком та ОСОБА_4, як страхувальником, було укладено договір страхування наземного транспорту № DNHDAL18280351, відповідно до умов якого страховиком було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Мітсубіші" д.р.н. НОМЕР_1.

Як вбачається з Довідки ВДАІ ГУМВС України № 8789166, 22.03.2011 в м. Дніпропетровськ сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля "Мітсубіші" д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля "Рено", д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2011 № 3-1480/11 гр. ОСОБА_6 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач зазначив, що сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику становила відповідно до страхових актів № И-18.05.2011 та № И-4659 від 19.10.2011 р. 114 395,62 грн. Позивач зазначив що виплатив страхове відшкодування в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Позивач в позовній заяві зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля "Рено", д.р.н. НОМЕР_2 було застраховано за полісом № ВЕ/5679580 в ПрАТ "ВСК "ІНГО Україна".

22.04.2014 ПрАТ "АСК" ІНГО Україна" сплатило страхове відшкодування в межах ліміту за вище зазначеним полісом №ВЕ/5679580 в розмірі 50 000 грн.

Позивач вказує, що в момент ДТП ОСОБА_6 виконувала свої трудові обов'язки.

Згідно ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, з огляду на вказані норми чинного законодавства, обов'язок відшкодувати шкоду в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" у повному розмірі покладається саме на ТОВ "Савсервіс Схід".

Згідно інформації з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" в даних про перебування юридичної особи у процесі припинення міститься позначка "припинено". У той же час, згідно тієї ж інформації з ЄДР в даних про юридичних осіб-правонаступників зазначене Дочірнє підприємство "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ".

Спір у справі виник у зв'язку із тим, що на думку позивача, у відповідачів існує грошове зобов'язання по виплаті страхового відшкодування за завдану шкоду.

Відповідно до п.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 228 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на сплив строку позовної давності.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Порядок визначення початку перебігу позовної давності врегульовано ст. 261 ЦК України.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВС України від 1 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

В листі від 01.02.2014 року "Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 20" ВСУ навів правову позицію відповідно до якої: "У разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу в потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою потерпіла особа уклала договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України). При цьому перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, страховий випадок стався 22.03.2011 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна заява надійшла до суду 19.01.2015, таким чином, строк позовної давності сплинув.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 ЦК України або іншими законами.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно застосування ст. 264 ЦК України, а саме необхідності застосування переривання строку позовної давності у випадку пред'явлення особою позову до одного із боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, колегія роз'яснює наступне. Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Як вбачається зі змісту ст. 262 ЦК України, незалежно від змін, які можуть відбуватися у суб'єктному складі спірних правовідносин, встановлений строк позовної давності та порядок його обчислення залишаються незмінними.

За таких обставин справи, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, фактичні обставини справи судом першої інстанції встановлені повно та об'єктивно, доказам по справі надана належна юридична оцінка, відтак, підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення Господарського суду міста Києва немає.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі № 910/913/15-г на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 року у справі №910/913/15-г залишити без змін.

Матеріали справи №910/913/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

О.І. Лобань