ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 925/239/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Черкаси, вул. Кірова, 6 (юридична адреса: АДРЕСА_1)

про стягнення 30 572,21 грн. заборгованості та санкцій,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: участі не брав.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з вимогою стягнення 30 572,21 грн. заборгованості та санкцій за використання місця під рекламу. Представник позивача вимоги підтримав.

Після отримання судом витягу з ЄДР на відповідача з відкритого реєстру ухвала суду про відкладення розгляду справи направлена відповідачу і за його юридичною адресою за місцем проживання.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, свого представника в засідання суду вдруге не направив, вимоги позивача не заперечив, відзиву на позов до суду не надав. Ухвала суду про порушення провадження у справі повернулась до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та незявлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Адреса відповідача та місце проведення господарської діяльності відповідачем відповідає адресі, вказаній в реєстраційних документах відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлені такі взаємовідносини сторін та обставини.

10.09.2010р. між виконавчим комітетом Черкаської міської ради (Власником Позивач по справі), в особі директора Департаменту архітектури, будівництва та землеустрою ОСОБА_3, що діє на підставі Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів» та рішення Черкаської міської ради від 04.06.2009р. №4-1190, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Відповідач по справі), що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію, було укладено договір №120 на тимчасове користування місцем (для розміщення рекламних засобів та встановлення пріоритету на їх розміщення), яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Черкаси.

За умовами договору (з відповідними змінами) виконком Черкаської міської ради передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування місця для розташування зовнішньої реклами стаціонарних великогабаритних рекламних засобів типу «біг-борд» 3х6м, та зобовязався своєчасно здійснювати оплату за користування зазначеними місцями (додаток №1 до договору).

10.07.2013р. було укладено додаткову угоду між сторонами про розірвання договору №120. В п. 2 додаткової угоди визначено, що відповідач зобовязаний відшкодувати в бюджет міста різницю 28711,10 грн. за період 01.08.2012р.- 01.07.2013р. до 01.10.2013р.

Неоплата боргу стала причиною звернення позивача до суду для примусового стягнення боргу. На суму боргу нарахована пеня 1861,11 грн.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Згідно статутних та реєстраційних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку України.

Позивач є органом місцевого самоврядування відповідно до положень Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». позивач може діяти лише в межах, визначених законодавством положення ст. 19 Конституції України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Предметом даного спору є вимоги власника про стягнення із орендаря різниці в оплаті за використання місця розміщення зовнішньої реклами в сумі 28711,10 грн.

Між сторонами виникли та існували до 10.07.2013р. договірні відносини оплатного використання місця розміщення зовнішньої реклами на підставі письмового, строкового, оплатного, двостороннього, консенсуального договору.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору та додаткової угоди. Зобовязання п. 2 додаткової угоди про внесення різниці в оплаті в сумі 28711,10 грн. в бюджет міста (а.с. 11) не заперечені сторонами, не визнані судом недійсними та не розірвані в установленому порядку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та зобовязання можуть виникати з дій осіб, або волевиявлення сторін, що породжують цивільні права та обовязки.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено розмір та строк сплати різниці в розміщенні обєктів реклами 28711,10 грн. до 01.10.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач не здійснив оплату за різницю у використанні місць розміщення реклами.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежного виконання позивачем умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної плати за використанні місць розміщення реклами належним чином не виконав.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за використання місць розміщення реклами в сумі 28711,10 грн. Вимога підлягає до задоволення судом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 5.1 Договору за несплату або несвоєчасну сплату коштів відповідно до умов даного Договору Учасник сплачує пеню на рахунок Адміністрації за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.

У відповідності до п. 5.1 Договору та положень ст.ст. 546, 549-552 ЦК України позивач нараховує відповідачу 1861,11 грн. пені за період прострочення з жовтня 2013р. по квітень 2014р. включно з мотивів прострочення оплати по наявному грошовому зобовязанню, з урахуванням обмеження строку нарахування пені, встановленого п. 6 ст. 232 ГК України (а.с. 12).

Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням розміру боргу, строку прострочення, облікової ставки НБУ за період прострочення. Розрахунок вимоги виконано вірно та не перевищує можливого розміру нарахування санкцій. 1861,11 грн. пені підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Відповідач не подав суду доказів проведеного розрахунку чи мотивованих заяв про обєктивну неможливість заперечити вимоги, спростувати доводи позивача тощо. Суд зазначає, що проведення оплати відповідачем під час розгляду спору має бути враховано державною виконавчою службою при виконанні рішення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю та стягнути на користь позивача 1 378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

через виконавчий комітет Черкаської міської ради, м. Черкаси

в дохід міського бюджету, рахунок 0002, банк ГУДКСУ у Черкаській області, МФО 854018, отримувач: УДКСУ у м. Черкасах Черкаської області, код ОКПО 38031150, код платежу 24060300, призначення платежу інші надходження

28711,10 грн. заборгованості, 1861,11 грн. пені.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

на користь Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36, , рахунок 6317, банк ГУДКСУ у Черкаській області, МФО 854018, отримувач: УДКСУ у м. Черкасах Черкаської області

1 378,00 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 06.04.2016р.

Суддя Г.М. Скиба