ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа № 909/1225/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016р.

у справі № 909/1225/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3, м.Галич

про стягнення заборгованості в сумі 5 640,99 грн.,

з участю представників :

від скаржника ОСОБА_3

від позивача не з»явився

В ході судового засідання сторонам права і обовязки, передбачені ст.22 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Позивач належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерував, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016р. у справі № 909/1225/15 (суддя Гриняк Б.П.) задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», м.Київ та стягнуто з ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 на користь позивача 5 640,99 грн. заборгованості за кредитним договором та 1218,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем існували договірні правовідносини згідно Генеральної кредитної угоди № G10, на виконання якої було укладено кредитний договір № 010/00-10-84 G10, зобовязання по яких відповідачем виконані не у повному обсязі, у звязку з чим у відповідача утворилася заборгованість, доказів погашення якої, станом на день розгляду спору суду не подано.

Не погоджуючись з вказаним рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_2 особа-підприємець ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016 року у справі № 909/1225/15 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» в повному обсязі, покласти на ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» судові витрати, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, безпідставне та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що зобов»язання перед Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 Аваль» ним були виконані в повному обсязі та належним чином і банк прийняв таке виконання, видавши підтвердження та надавши матеріали для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо припинення речового права), на підставі яких і було припинено обтяження. Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» відзиву на апеляційну скаргу не скерував, явку повноважного представника не забезпечив, в зв»язку з чим розгляд апеляційної скарги відбувається у відповідності до вимог статті 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення скаржника у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 слід задоволити, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016р. у справі № 909/1225/15 слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 20 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_4 Аваль", що підтверджується витягом із Статуту (кредитор) та приватним підприємцем ОСОБА_3 (позичальник) укладено Генеральну кредитну угоду № G10, відповідно до п. 1.1 якої кредитор зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у окремих кредитних договорах, як в національній валюті, так і в іноземній валюті, укладених в рамках цієї угоди і які стають її невід'ємною частиною.

Згідно п. 1.2 загальний обсяг позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати ліміту - 90 000,00 ЄВРО або в еквіваленті гривень, дол.США за курсом НБУ, враховуючи заборгованість по діючому кредиту згідно кредитного договору №010-14-2/300 від 07.10.2003 року.

Термін дії Генеральної угоди: з 20.03.2006 р. по 19.03.2009 р.

На виконання Генеральної угоди 20.03.2006р. між позивачем та відповідачем укладено Кредитний договір №010/00-10-84 G10, відповідно до умов якого були внесені зміни Додатковою угодою №010/00-40-10-84 G10/1 від 28.03.2006 р.

Відповідно до умов Кредитного договору кредитор зобов'язався надати позальчальнику кредитні кошти з максимальним лімітом 42 550,00 ОСОБА_2 строком до 19.03.2009 року із сплатою 12,5 % річних (п. 1.1. Кредитного договору).

Видача кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку позичальника.

Позивач у позовній заяві зазначив, що на момент подання позову до суду, строк дії кредитного договору закінчився, однак заборгованість по кредиту у повному обсязі відповідачем не повернута.

Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору позичальник зобов'язався використати кредит на зазначені у договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених цим договором і у тих валютах, в яких буде надано кредитні кошти.

Відсотки за кредитом позичальник зобов'язався сплачувати щомісячно платіжним дорученням на рахунок доходів кредитора не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточного погашення кредиту. Основна заборгованість за кредитом погашається позичальником у відповідності до Графіка погашення заборгованості.

Відповідно до п. 10.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п.12.3 кредитного договору до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Звертаючись до суду з відповідними вимогами, позивач у своїй позовній заяві зазначав, що загальна сума заборгованості позичальника - приватного підприємця ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором №010/00-40-10-84 G10 від 20.03.2006р. станом на 06.10.2015 року становить 236,64 ОСОБА_2, що в еквіваленті по курсу НБУ - 5 640,99 грн., яка складається з: заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі - 1,08 ОСОБА_2, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 25,74 грн. та пені за неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору сумі - 5 612,25 грн.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" поняття банківського кредиту визначається як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є концесуальним, він вважається укладеним із моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, двостороннім (встановлює права й обов'язки як для кредитодавця, так і для позичальника) та відплатним (обов'язкова відплатність фінансових послуг з надання кредиту у вигляді процентів).

Згідно із ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Водночас ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, кредитні відносини виникають на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах.

Документальними доказами у справі встановлено, що при укладенні Генеральної кредитної угоди № G10 від 20.03.2006р. та кредитного договору № 010/00-40-84 G10, а також додаткової угоди № 010/00-40-10-84 G10/1 до кредитного договору на підставі якої банк зобов»язався надати кредит у сумі 42550,00 ОСОБА_2 особою-підприємцем ОСОБА_3 в забезпечення даної угоди було передано в заставу банку рухоме та нерухоме майно, яке належить позичальнику, а саме домоволодіння, що знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, м.Галич, вул.Б.Хмельницького 1а; земельна ділянка і виробничі будівлі за адресою: Івано-Франківська область, м.Галич, вул.Вітовського 32а; два термопластавтомати і автомобіль MAN TGA 01, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, м.Галич, вул.Вітовського, 36, а також земельна ділянка за адресою Івано-Франківська область, м.Галич, вул. Б.Хмельницького, 1а, що належить майновому поручителю ОСОБА_5 та виробничі приміщення та земельна ділянка, що знаходиться за адресою Івано-Франківська область, м.Галич, вул.Вітовського, 36, що належить майновому поручителю ОСОБА_6

Відповідно до вимог кредитного договору на кожен об»»єкт переданого в заставу майна між банком та позичальником було укладено 23.03.206р. договори іпотеки, які повністю забезпечували вимоги іпотекодержателя Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», що випливали з Генеральної кредитної угоди, додаткових угод до неї та кредитного договору.

Кожен із цих договорів іпотеки у відповідності до вимог статті 4 Закону України «Про іпотеку» був посвідчений приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу ОСОБА_7 та, у зв»язку з чим, на кожен об»єкт нерухомості було накладено заборону на відчуження.

Відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконання, проведеним належним чином. Аналогічну норму містить і Господарський кодекс України. Зокрема, в ч.1 ст.202 ГК України зазначається, що господарське зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому господарське зобов»язання, всі умови якого виконані належним чином, припиняється, якщо воно прийнято управленою стороною (ст.203. ГК України). Також, згідно ч.8 ст.193 ГК України передбачено обов»язок кредитора, приймаючи виконання зобов»язання, видати письмове посвідчення виконання зобов»язання повністю або його частини. Відповідно до цього, і у кожному з договорів іпотеки у розділі 6 вказано, що договір іпотеки набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і припиняє чинність у разі припинення основного зобов»язання, забезпеченого цією іпотекою. Також у розділі 2 (п.2.2.2) договорів іпотеки вказано, що після повного виконання зобов»язання за кредитним договором Іпотекодержатель здійснить всі необхідні дії щодо звільнення предмета іпотеки від зобов»язань, якими він обтяжений згідно умов договору.

Згідно вимог статті 593 ЦК україни у разі припинення права на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані, а заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлено майно, зобов»язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» однією із підстав припинення іпотеки визначено припинення основного зобов»язання та встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації.

Як вбачається із матеріалів доданих скаржником до апеляційної скарги, Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» направило на виконання вищевказаних положень в реєстраційну службу Галицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області три пакети документів з повідомленням про припинення іпотеки та зняття заборони на відчуження майна в зв»язку із повним виконанням зобов»язань по кредитному договору № 010/00-40-10-84G10, укладеному 20 березня 2006 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 та АТ «ОСОБА_4 Аваль».

У відповідності до ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що зобов»язання ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 Аваль» були виконані в повному обсязі та належним чином і банк прийняв таке виконання, видавши підтвердження та надавши матеріали для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо припинення речового права), на підставі яких і було припинено обтяження, що підтверджується, в тому числі, доданими до апеляційної скарги Витягами з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Колегія суддів також зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Зважаючи на викладене, рішення господарського суду не відповідає вимогам закону до судового рішення, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника відповідають матеріалам справи, документально обґрунтовані, базуються на законодавстві, що регулює спірні правовідносини, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016р. не відповідає матеріалам справи, не ґрунтується на чинному законодавстві. Відтак, існують підстави для його скасування та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на позивача в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.01.2016р. у справі № 909/1225/15- скасувати.

3. В позові Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», м.Київ відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» (01011, м.Київ, вул.Лєскова, 9, код 14305909) на користь ОСОБА_2 особи-підприємця ОСОБА_3 (77101, м.Галич, вул.Вітовського, 36, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1 378,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Зобов»язати господарський суд Івано-Франківської області видати відповідний наказ.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

8. Матеріали справи повернути господарському суду Івано-Франківської області.

9. Повний текст постанови складено « 14» квітня 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Кравчук Н.М.