РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/1849/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс»

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 8519,26 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Миненко О.А. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги указаного позову про стягнення сум заборгованості та санкцій у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань оплатити поставлений йому товар, з урахуванням укладеного між Позивачем та попереднім кредитором Відповідача договору про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014.

Відповідач у судові засідання представників не направляв, натомість у поданому відзиві Відповідач заборгованість перед Позивачем не визнає та вважає, що відсутні належні та допустимі докази заявленої заборгованості. Також Відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності до усіх вимог даного позову.

За клопотанням Відповідача розгляд справи один раз відкладався. Про відкладення розгляду справи, призначеного на 06.04.2016 клопотання не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 06.04.2016, не надходило та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

При цьому судом враховано, що закінчується встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору. Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних (вн) та товарно-транспортних накладних (ттн), які оформлені належним чином, а саме: вн № 1524 від 31.01.2014 та ттн від 31.01.2014, вн № 1235 від 28.01.2014 та ттн від 28.01.2014, вн № 1645 від 05.02.2014 та ттн від 05.02.2014, вн № 2034 від 13.02.2014 та ттн від 13.02.2014 підтверджується поставка ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» за допомогою перевірника - Позивача, описаного у вказаних накладних товару Відповідачу на загальну суму 5497,50 грн. (від 5548,80 грн. віднято 51,30 грн. недостачі по акту до вн № 1235 від 28.01.2014).

Поставка по вищеописаним накладним на суму 5497,50 грн. не спростована Відповідачем належними засобами доказування.

Залученим до матеріалів справи актом звірки, який підписаний представниками ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» та Відповідача, і скріплений їхніми печатками, ці особи підтвердили, що по фінансовому обліку підприємств станом на 17.04.2014 за Відповідачем рахувалася заборгованість в сумі 5036,18 грн.

Із сукупного аналізу залучених до справи письмових доказів, зокрема, змісту вищевказаних накладних та договору про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» та Відповідачем дійсно було досягнуто домовленості щодо поставки товару, яку сторонами у накладних було названо «договір № 1077 від 24.12.2013», на підставі якого (про що прямо зазначено в накладних) і здійснювалася поставка товару.

Проте, позаяк Позивач не зміг надати суду оригінал даного договору, та за відсутності належного спростування з боку Відповідача (його заперечення документально необґрунтовані), суд констатує, що хоча між сторонами дійсно була досягнуто домовленість щодо поставки товару «на підставі договору № 1077 від 24.12.2013», але за відсутності його оригіналу встановити досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов, зокрема, щодо строків оплати поставленого товару та щодо наявності чи відсутності санкцій за прострочення оплати товару не вбачається за можливе.

З огляду на наведене строки оплати поставленого по вищеописаним накладним товару суд обраховує на підставі ч. 1 ст. 692 ЦК України, а саме, що Відповідач був зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто одразу після кожної з поставок.

Однак доказів оплати всього поставленого товару на загальну суму 5497,50 грн. Відповідачем суду надано не було (щодо часткової оплати буде наведено нижче).

20.12.2014 між ТОВ «Алеф-Виналь-Крим», як первісним кредитором, та Позивачем, як новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014 за договором поставки № 1077 від 24.12.2013 на суму 5036,18 грн. (тобто у частині від вищеописаних накладних, що є правом первісного кредитора).

Оскільки, як було наведено вище та встановлено судом, між сторонами було досягнуто домовленість щодо поставки товару, яку сторонами у накладних назвали «договір № 1077 від 24.12.2013», то враховуючи пряме посилання на таку домовленість у договорі про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014, суд приймає це як належний доказ фактичного відступлення ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» своїх прав вимоги по вищевказаним накладним.

Листом від 12.07.2015 (направлений Відповідачу 17.07.2015, докази залучено до справи) Позивачем було повідомлено Відповідача про укладення договору про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014, тобто Відповідача було повідомлено про заміну кредитора в зобов'язанні, на користь якого, з урахуванням положень ч. 1 ст. 692 ЦК України та з часу повідомлення про заміну кредитора, тобто одразу по повідомленні, Відповідач і повинен був перерахувати кошти за отриманий по вищеописаним накладним товар. Обставину повідомлення його про укладення договору про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014 Відповідачем перед судом спростовано не було.

Натомість, залученими до справи банківськими виписками ще від 30.04.2015, тобто навіть до направлення Відповідачу листа від 12.07.2015, підтверджується перерахування Відповідачем Позивачу 84,36 грн. заборгованості за поставлену алкогольну продукцію (алкогольна продукція є предметом поставки згідно вищеописаних накладних), та позаяк наявність між Позивачем та Відповідачем інших правовідносин у той час, які могли б бути предметом оплати, не доведена перед судом належними засобами доказування, то суд погоджується з зарахуванням Позивачем цієї суми 84,36 грн. у погашення відступленого боргу - 5036,18 грн.

Щодо двох інших платежів від Відповідача: від 18.08.2014 на суму 100 грн. та від 10.07.2014 на суму 99 грн. (Позивач округлив до 100 грн., що є його правом), то хоча вони здійснені до укладення договору про відступлення права вимоги № 1 від 20.12.2014, а отже приналежність цих оплат до відступлених вимог по указаному договору документально не підтверджена, проте є правом Позивача заявляти до стягнення з Відповідача суму на 200 грн. менше.

Сума непогашеної заборгованості Відповідача перед Позивачем за поставлений по вказаним накладним товар, та з урахуванням відступлення прав вимоги, у розмірі 4751,82 грн. заборгованості доведена перед судом належними засобами доказування та не спростована Відповідачем, тому у цій частині вимоги позову задовольняються.

Заява Відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості судом відхиляється, оскільки встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності про стягнення суми заборгованості по вищеописаним накладним, строк оплати по яким настав, з урахуванням положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, одразу після прийняття Відповідачем товару, не сплинув станом на час подання даного позову.

Щодо заявлених до стягнення санкцій (10% річних, втрат від інфляції та пені), суд дійшов наступних висновків.

У частині вимог про стягнення пені суд у позові відмовляє, оскільки положення статей 546 та 547 ЦК України передбачають обов'язкове укладення правочину щодо забезпечення, в тому числі пенею, як видом неустойки, виконання зобов'язань між сторонами у письмовій формі, тоді як доказів укладення між Позивачем та Відповідачем такого правочину матеріали справи не містять - оригіналу договору поставки № 1077 від 24.12.2013 суду надано не було, а встановлені договором відступлення санкції стосуються саме сторін цього договору, а Відповідач його стороною не є).

Також Позивачем не надано суду доказів договірного розширення розміру відсотків, встановленого ст. 625 ЦК України, тому суд здійснює самостійний розрахунок 3% річних за ст. 625 ЦК України у межах заявленого Позивачем періоду нарахування наступним чином:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4751.8205.01.2015 - 19.10.20152883 %112.48

Таким чином, обґрунтованим до стягнення розміром відсотків є 112,48 грн.

Окрім того, суд перевірив та не погоджується з наведеним Позивачем розміром втрат від інфляції через допущені арифметичні помилки, та робить самостійний розрахунок втрат від інфляції за ст. 625 ЦК України у межах заявленого Позивачем періоду нарахування наступним чином:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
05.01.2015 - 19.10.20154751.821.3951878.22
Таким чином, обґрунтованим до стягнення розміром втрат від інфляції є 1878,22 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір за ст. 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (Дніпропетровськ область, м. Синельникове, вул. Космічна, 1; ідентифікаційний код 30012937) 4751 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят одну) грн. 82 коп. заборгованості, 112 (сто дванадцять) грн. 48 коп. 3% річних, 1878 (одну тисячу вісімсот сімдесят вісім) грн. 22 коп. втрат від інфляції, а також 1090 (одну тисячу дев'яносто) грн. 61 коп. судового збору.

Видати наказ.

У іншій частині задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.04.2016

Суддя Сташків Р.Б.