РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 924/1977/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Коломис В.В. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 "Агрохімічна компанія "Вітагро" та відповідача ОСОБА_1 "Яромир" на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.05.15 р. у справі № 924/1977/14

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністью "Агрохімічна компанія "Вітагро"

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Яромир"

до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці"

про про стягнення солідарно грошових коштів у розмірі 694433,02 грн., з яких 331046,96 грн. основного боргу, 34432,32 грн. пені, 126511,74 грн. штрафу, 48990,96 грн. 36% річних, 31695,66 грн. інфляційних втрат, 121755,39 грн. курсової різниці

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.05.2015 року у справі № 924/1977/14 (колегія судів у складі: головуючий суддя Магера В.В., судді Субботіна Л.О., Гладій С.В.) позов задоволено частково. Стягнуто солідарно із Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир та з Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО 273925,76 грн. (двісті сімдесят три тисячі девятсот двадцять пять гривень 76 коп.) основного боргу, 30177,78 грн. (тридцять тисяч сто сімдесят сім гривень 78 коп.) пені, 112 231,44 грн. (сто дванадцять тисяч двісті тридцять одна гривня 44 коп.) штрафу, 42 471,92 грн. (сорок дві тисячі чотириста сімдесят одна гривня 92 коп.) 36% річних, 121755,39 грн. (сто двадцять одна тисяча сімсот пятдесят пять гривень 39 коп.) курсової різниці. Відмовлено у позові про солідарне стягнення із відповідачів 57 121,20 грн. основного боргу, 14 280,30 грн. штрафу, 31 695,66 грн. інфляційних витрат, 6519,04 грн. 36% річних та 4 254,53 грн. пені.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ОСОБА_1 "Агрохімічна компанія "Вітагро" та відповідач 1 - ОСОБА_1 "Яромир" подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 "Агрохімічна компанія "Вітагро" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів 57 121,20 грн. основного боргу, 14 280,30 грн. штрафу, 31 695,66 грн. інфляційних витрат, 6519,04 грн. 36% річних та 4 254,53 грн. пені., з підстав неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. В обґрунтування скарги зазначає, що на виконання умов договору ТОВ "Яромир" отримало від постачальника засобів захисту рослин на загальну суму 502 061, 76 грн. Зазначає, що судом неправомірно відмовлено в частині стягнення 57121,20 грн. основного боргу, 14280,30 грн. штрафу, 31695,66 грн. інфляційних втрат, 6519,04 грн. - 36% річних та 4254,53 грн. пені. Свої доводи зокрема мотивує тим, що відхиляючи вимоги позивача за видатковими накладними №№ 3688, 3689 від 18.06.2014 р. суд послався на висновок судової експертизи, якою справжність підпису на накладних у графі "отримав (ла) ОСОБА_2І." та приналежність такого підпису саме директору ТОВ "Яромир" ОСОБА_2 підтвердити не вдалось. При цьому судом не враховано, що за висновком експертизи встановити "чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у видаткових накладних самим ОСОБА_2 чи іншою особою?" не представилось можливим. У дослідницькій частині висновку експерта зазначено, що "при порівнянні досліджуваних підписів від імені ОСОБА_2 в графі "Отримав (ла) ОСОБА_2І." у видаткових накладних від 18.06.2014 р. за №№ 3688, 3689 із зразками підписів ОСОБА_2, у кожному випадку порівняння встановлено як співпадаючі, так і розбіжні окремі ознаки почерку, сукупність яких недостатня для будь-якого повного позитивного або негативного висновку. Тобто, відсутнє однозначне ствердження про виконання підпису іншою особою. Вважає, що видаткові накладні №935, №1441, №3688, №3689 є підписані як зі сторони позивача так і уповноваженим представником відповідача 1. Товар є таким, що відвантажився та прийнятий представником ОСОБА_1 "Яромир" ОСОБА_2 згідно Довіреностей на уповноваження (копії наявні в матеріалах справи). Вважає, правомірно нарахованими 36% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 48 287, 75 грн. та інфляційних витрат в розмірі 16 583, 48 грн.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач 1 - ОСОБА_1 "Яромир" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. В обґрунтування скарги зазначає, що не можна погодитись з твердженням позивача, що ОСОБА_1 "Агрохімічна компанія "Вітагро" поставляло товар, а ОСОБА_1 "Яромир" їх купувало, оскільки в видаткових накладних від 13.05.2014р. №1440, 13.05.2014р. №1441, особа яка отримала товар, ОСОБА_2 підписи істотно відрізняються від тих що містяться на довіреностях, походження відтиску печатки також невідоме, крім того на видаткових накладних від 18.06.2014р. №3688 та №3689 містяться підписи, які не відповідають підпису ОСОБА_2 та не містять взагалі печатки ОСОБА_1 "Яромир", що свідчить про не отримання ОСОБА_1 "Яромир" зазначеного в договорі товару. Просить прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник відповідача 1 в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги.

В процесі розгляду скарг відповідачем - ОСОБА_1 "Яромир" заявлено клопотання від 11.08.2015 р. про призначення у справі № 924/1977/14 повторної комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів, а саме: видаткових накладних від 13.05.2014 року та від 18.06.2014 р. На вирішення експертизи запропоновано поставити наступні питання:

- Чи виконано саме ОСОБА_2 підпис у видаткових накладних від 13.05.2014 р. № 1440, 1441 навпроти графи отримав?

- Чи виконано саме ОСОБА_2 підпис у видаткових накладних від 18.06.2014 р. № 3688 та 3689 навпроти графи отримав?

- Чи відповідає відтиск печатки на видаткових накладних від 13.05.2014 р. відтиску печатки ТОВ "Яромир"?

Відповідно до ухвали суду апеляційної інстанції від 11.08.2015 року вищевказане клопотання було відхилено та зобов'язано сторін у справі подати додаткові докази, а саме - відображення в податковому обліку господарських операцій по виконанню договору поставки № 50-04/14ЖТ від 02.04.2014 р., а також журнал обліку довіреностей ОСОБА_1 "Яромир".

З огляду на те, що витребувані докази в повній мірі не підтвердили дійсність господарських операцій за накладними № 1441 від 13.05.2014 р., № 3688 від 18.06.2014 р. та № 3689 від 18.06.2014 р., суд дійшов висновку про повернення до розгляду клопотання відповідача про призначення у справі повторної комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 року призначено повторну комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизу документів та зупинено провадження у справі № 924/1977/14 до отримання висновку експерта.

Після отримання судом висновку експерта від 11.02.2016 р. № 839/15-25/61/62/63/64/16-25 за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, провадження у справі № 924/1977/14 поновлено.

Розгляд справи після отримання висновку експерта відкладався за клопотанням позивача для надання можливості останньому надати свої пояснення щодо викладених експертом доводів. Однак, в наступне судове засідання позивач не з'явився, власних пояснень по висновку експерта не надав та про причини неявки суд не повідомив.

Поряд з цим, судом відзначається, що направлені на адресу відповідача-1 ухвали суду від 23.02.2016 року про поновлення провадження у справі та від 15.03.2016 року про відкладення розгляду справи, були повернуті поштовим відділенням з поміткою "По закінченню терміну зберігання". Також, протягом всього часу розгляду апеляційних скарг, направлені на адресу відповідача-2 ухвали суду повертались з поміткою "По закінченню терміну зберігання". За таких обставин судом зазначається, що процесуальний обов'язок суду з направлення ухвал на вказані сторонами адреси виконано, а негативні процесуальні наслідки через неотримання власної кореспонденції покладаються на сторони.

Зважаючи на часовий проміжок між прийняттям до розгляду апеляційних скарг, зупинення провадження у справі в зв'язку з призначенням судової експертизи, необхідність здійснення процесуальних дій під час проведення експертизи та після отримання висновку експерта, справу розглянуто судом у більш тривалий строк з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р.

Розглянувши матеріали справи та апеляційні скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 28.05.2015 року у справі № 924/1977/14 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Постачальник) та ТОВ „Яромир (Покупець) укладений договір поставки №50-04/14ЖТ, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива (товар), а покупець прийняти товар і оплатити його вартість. (п.п.1.1 договору).

Згідно п.п.1.2, 2.2 договору сторони вставили, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, вартість товару, термін оплати, а також інші умови будуть визначені в специфікаціях-додатках до договору, які є невід'ємними частинами договору. Покупець проводить оплату вартості товару шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії товару будуть обговорюватися сторонами в кожному конкретному випадку окремо та відображатися у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору.

Відповідно до п.п.2.3 договору передбачено, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „ОСОБА_3 Аваль на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „ОСОБА_3 Аваль на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання договору, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання договору.

Згідно п.п.7.2.1 договору передбачено, що за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

За відмову від приймання товару, зазначеного в додатках до цього договору, від постачальника, якщо це не повязане із умовами, зазначеними в п.4.1, 4.3 даного договору, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 25% вартості даного товару, зазначеної у відповідній графі додатків до даного договору. (п.п. 7.2.2 договору).

Відповідно до п.п.7.2.3 договору сторони передбачили, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання покупець повинен сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Сплата неустойки, встановленої на випадок прострочення або іншого неналежного виконання обов'язків, та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного Договору, не звільняє винну Сторону від вико нання: своїх обов'язків за даним Договором. (п.п.7.3 договору).

13.05.2014р. сторони підписали Додаткову угоду №1/1 до договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р., згідно якої дійшли згоди викласти п.2.3 у наступній редакції: „2.3.1 сторони встановлюють, що протягом строку дії договору грошові зобовязання покупця існують і підлягають оплаті у гривнях.

П. 2.3.2. Сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „ОСОБА_3 АВАЛЬ на дату формування видаткової накладної.

П.2.3.3. Сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до даного договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „ОСОБА_3 АВАЛЬ на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої суми).

15.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Поручителем) укладено договір №50-04/14ЖТ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю „Яромир (далі Боржник), що виникли з Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р., який був укладений між кредитором та боржником. (п.п. 1.1 договору поруки).

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору поруки передбачено, що у відповідності до основного договору поставки, порукою забезпечуються в тому числі наступні зобовязання боржника: здійснити оплату за поставлений товар (засоби захисту рослин, регуляторів росту рослин та/або мікродобрива) в обсязі та на умовах Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених Договором поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. Строк виконання зобовязання за договором поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. до належного виконання договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 договору поруки передбачено, що Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання. Поручитель цією порукою забезпечує виконання зобовязань за основним договором в обсязі грошових стягнень відповідно до розділу 2, розділу 7 Основного договору.

На виконання умов договору поставки №50-04/14ЖТ ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО та ТОВ „Яромир підписали між собою додатки (специфікації) до договору поставки, узгодивши при цьому вартість отриманого ТОВ „Яромир товару, а саме:

1) Додаток №1 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн. із графіком платежів: суму 8 313,41 грн. еквівалент 611,28 доларів США, що становить 30% вартості товару, яку необхідно оплатити до 17.04.2014р., решту 19 397,95 грн. еквівалент 1 426,32 доларів США, що складає 70% вартості товару, яку необхідно сплатити до 01.11.2014р.

2) Додаток №2 від 12.05.2014р. на суму 65 750,40 грн. із наступним графіком платежів: суму 19725,12 грн. еквівалент 1 643,76 доларів США, що складає 30% вартості товару, необхідно оплатити до 16.05.2014р., решту 46 025,28 грн. еквівалент 3 835,44 доларів США, що становить 70% вартості товару оплатити до 01.09.2014р.

3) Додаток №3 від 12.05.2014р. на суму 355 464,00 грн. із наступним графіком платежів:

- 71 092,80 грн. еквівалент 5 924,4 доларів США, що становить 20% вартості товару, оплатити до 01.08.2014р.;

- 106 639,20 грн. еквівалент 8 886,6 доларів США, що складає 30% вартості товару, оплатити до 15.08.2014р.;

- 106 639,20 грн. еквівалент 8 886,6 доларів США, що складає 30% вартості товару, оплатити до 01.09.2014р.;

- 71 092,80 грн. еквівалент 5 924,4 доларів США, що складає 30% вартості товару, оплатити до 15.09.2014р.

Фактичне постачання товару згідно додатків №1, №2, №3 підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними №935 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн. №1440 від 13.05.2014р. на суму 65 750,40 грн., №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн., довіреностями на отримання ТМЦ №00011 від 24.04.2014р., №00014 від 13.05.2014р., №00015 від 13.05.2014р.

В матеріалах справи наявні видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. на суму 38 880,00 грн., №3689 від 18.06.2014р. на суму 14 256,00 грн., які підписані з боку позивача із відтиском печатки ТОВ „АК Вітагро та підписом ОСОБА_2 в графі „отримав, за відсутності відтиску печатки ТОВ „Яромир, а також довіреності на отримання ТМЦ від 18.06.2014р. №№00016, 00017.

На виконання договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. ТОВ „Яромир провів оплату вартості товару на суму 175 000,00 грн. (5 000,00 грн. 18.04.2014р., 10 000,00 грн. 17.04.2014р., 5000,00 грн. 22.07.2014р., 5 000,00 грн. 25.07.2014р., 100 000, 00 грн. 10.10.2014р. та 50 000,00 грн. 22.10.2014р.), що підтверджено наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Решта боргу в сумі 273 925,76 грн. ТОВ „Яромир не сплатив, проте листами від 10.12.2014р. №10/12/14 та від 11.12.2014р. №11/12/14, направленими на адресу позивача, гарантував сплатити кошти в сумі 273 925,76 грн. в строк до „01 квітня 2015р.

Оскільки заборгованість перед позивачем не була погашена, позивач звернувся до місцевого суду із позовом про стягнення останньої із відповідачів в солідарному порядку в сумі 694 433,02 грн., з яких 331 046,96 грн. основного боргу, 34 432,32 пені, 126 511,74 грн. штрафу, 48 990,96 грн. 36% річних, 31 695,66 грн. інфляційних втрат, 121 755,39 грн. курсової різниці.

Місцевий господарський суд за результатами розгляду даного спору дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання договору поставки від 02.04.2014р. №50-04/14ЖТ, який було підписано між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Постачальник) та ТОВ „Яромир (Покупець), останній отримав товар на загальну суму 448925,76 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними №935 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн., №1440 від 13.05.2014р. на суму 65750,40 грн., №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн., довіреностями на отримання ТМЦ №00011 від 24.04.2014р., №00014 від 13.05.2014р., №00015 від 13.05.2014р.

Проте, оплату за поставлений товар відповідач-1 провів частково в сумі 175 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, а саме: від 18.06.2014р. на суму 5000,00 грн., від 17.07.2014р. на суму 10 000,00 грн., від 22.07.2014р. на суму 5 000,00 грн., від 25.07.2014р. на суму 5 000,00грн. від 10.10.2014р. на суму 100 000,00 грн., від 22.10.2014р. на суму 50 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що згідно підписаних між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО та ТОВ „Яромир специфікацій (додатки №1 від 14.04.2014р., №2 від 12.05.2014р., №3 від 12.05.2014р.) сторони встановили такий строк оплати товару, а саме:

а) по видатковій накладній №935 від 14.04.2014р. на суму 27 711,36 грн. (8 313,41 грн. д до 17.04.2014р., 19 397,95 грн. до 01.11.2014р.);

б) по видатковій накладній №1440 від 13.05.2014р. на суму 65 750,40 грн. (19 725,12 грн. до 16.05.2014р., 46 025,28 грн. до 01.09.2014р.);

в) по видатковій накладній №1441 від 13.05.2014р. на суму 355 464,00 грн. (71 092,80 грн. до 01.08.2014р., 106 639,20 грн. до 15.08.2014р., 106 639,20 грн. до 01.09.2014р., 71 092,80 грн. до 15.09.2014р.).

Враховуючи здійснені позивачем поставки товару на суму 488 925,76 грн., які прийняті ТОВ „Яромир без зауважень та заперечень, а також проведені останнім проплати на суму 175 000,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заборгованість в сумі 273 925,76 грн. є правомірною, оскільки остання підтверджена матеріалами справи.

Посилання апелянта ТОВ "АК "Вітагро" на дійсність поставок відповідачу-1 товару згідно видаткових накладних №3688 від 18.06.2014р. на суму 38 880,00 грн. та №3689 від 18.06.2014р. на суму 14 256,00 грн., всього на суму 53136,00 грн. судом до уваги не приймається, з огляду на наступне.

Згідно ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємства, установи, від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність їх оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.4 Положенням про документарне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. передбачено, що первинні документи (на паперових і машиннозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

За відсутності таких реквізитів документи не можуть бути доказом того, що господарська операція (в даному випадку - передача товарів) фактично відбулась, і, відповідно, є доказом зобов'язання відповідача-1 перед позивачем відповідно до ст.ст.509, 610 ЦК України та ст.193 ГК України. До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Також, всупереч приписам п.13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р. не містять належного підпису особи, що прийняла товар, та відбитку печатки (штампу) підприємства відповідача, якою особа, що прийняла товар, повинна була завірити на супровідних документах (в даному випадку в накладній) свій підпис про одержання товару.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції за клопотанням відповідача-1 ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19.02.2015р. провадження у даній справі було зупинено та призначено судову почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено Хмельницькому відділенню КНДІСЕ.

21.04.2015р. на адресу суду Хмельницьким відділенням КНДІСЕ за вх.№526/527/15-26 від 20.04.2015р. було повернуто матеріали справи №924/1977/14 разом із висновком судової експертизи №526/527/15-26 від 20.04.2015р.

За результатами проведеної експертизи (висновок №526/527/15-26 від 20.04.2015р.) судовими експертами зроблені такі висновки про те, що „підписи від імені ОСОБА_2 в графі „отримав (ла) ОСОБА_2І. у видаткових накладних №№1440, 1441 від 13.05.2014р., виконані самими ОСОБА_2. Встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у графі „отримав (ла) ОСОБА_2І. у видаткових накладних від 18.06.2014р. за №№3688, 3689 самим ОСОБА_2 або іншою особою, не вбачається за можливе.

У дослідницькій частині висновку №526/527/15-26 від 20.04.2015р. зазначено, що „при порівнянні досліджуваних підписів від імені ОСОБА_2 в графі „отримав (ла) ОСОБА_2І. у видаткових накладних від 18.06.2014р. за №№3688, 3689 із зразками підписів ОСОБА_2, у кожному випадку порівняння встановлено як співпадаючі, так і розбіжні окремі ознаки почерку, сукупність яких недостатня для будь-якого повного позитивного або негативного висновку.

З огляду на висновок судової експертизи місцевий суд дійшов висновку, що видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р. оформлені неналежним чином, оскільки справжність підпису у графі „отримав (ла) ОСОБА_2І. та приналежність такого підпису саме директору ТОВ Яромир ОСОБА_2, експертним висновком підтвердити не вдалось.

У зв'язку з тим, що проведена в даній справі комплексна судово-технічна та почеркознавча експертиза не дала відповідей на всі поставлені питання в процесі розгляду скарг в апеляційній інстанції, відповідачем - ОСОБА_1 "Яромир" заявлено клопотання від 11.08.2015 р. про призначення у справі № 924/1977/14 повторної комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів, а саме: видаткових накладних від 13.05.2014 року та від 18.06.2014 р. На вирішення експертизи запропоновано поставити наступні питання:

- Чи виконано саме ОСОБА_2 підпис у видаткових накладних від 13.05.2014 р. № 1440, 1441 навпроти графи отримав?

- Чи виконано саме ОСОБА_2 підпис у видаткових накладних від 18.06.2014 р. № 3688 та 3689 навпроти графи отримав?

- Чи відповідає відтиск печатки на видаткових накладних від 13.05.2014 р. відтиску печатки ТОВ "Яромир"?

Зважаючи, що надані сторонами докази в підтвердження поставок товару за договором поставки № 50-04/14ЖТ від 02.04.2014 р., зокрема, видаткові накладні № 1441 від 13.05.2014 р., № 3688 від 18.06.2014 р. та № 3689 від 18.06.2014 р. є спірними та не підтверджуються іншими доказами, та те, що проведеною під час розгляду судом першої інстанції експертизою не надано в повній мірі однозначних відповідей на поставлені питання, суд з метою всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх обставин справи суд ухвалами від 22.09.2015 року призначив повторну комплексну судово-технічну та почеркознавчу експертизу документів по справі № 924/1977/14.

В ході здійснення судової експертизи, з огляду на повідомлення експерта про неможливість виконання технічної експертизи по відтиску печатки, сторони погодились на зняття третього питання експертизи щодо встановлення відповідності відтиску печатки ТОВ "Яромир" на видаткових накладних від 13.05.2014 р.

16.02.2016р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду Житомирським відділенням КНДІСЕ було повернуто матеріали справи №924/1977/14 разом із висновком судової експертизи №839/15-25/61/62/63/64/16-25 від 11.02.2016р. за результатами проведення додаткової комплексної судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи.

За результатами проведеної експертизи (висновок № 839/15-25/61/62/63/64/16-25 від 11.02.2016р.) судовими експертами зроблені висновки про те, що "Підпис від імені ОСОБА_2 у графі „Отримав (ла) ОСОБА_2І. у видаткових накладних від 18.06.2014р. за №№3688, 3689 - виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою із застосуванням якихось технічних прийомів з використанням як модель підпису від імені ОСОБА_2 у довіреності №№ 00016, 00017 від 18.06.2014"

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що видаткові накладні №3688 від 18.06.2014р. та №3689 від 18.06.2014р. не містять необхідних реквізитів, а тому не є первинними документами, які в розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України можуть бути допустимими доказами на підтвердження того, що передача товару на суму 53136,00 грн. відбулась. Наявність в матеріалах справи лише довіреностей від 18.06.2014р. №00016 та №00017 не може бути належним підтвердженням отримання товару відповідачем-1 за відсутності фактичної передачі товару на суму 53 136,00 грн.

Відтак, суд першої інстанції правомірно відхилив позовні вимоги в сумі 57 121,20 грн., як такі, що не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Матеріалами справи також підтверджується, що 15.04.2014р. між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Поручителем) було укладено договір №50-04/14ЖТ поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе обовязки відповідати перед кредитором за виконання всіх зобов'язань ТОВ „Яромир, що виникли з Договору поставки №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р.

Із врахуванням вищевикладеного, правомірною є вимога позивача про солідарне виконання зобовязань по оплаті за договором поставки від №50-04/14ЖТ від 02.04.2014р. в сумі 273 925,76 грн.

При цьому, місцевим судом вірно зазначено, що стягнення із відповідачів на користь позивача 121 755,39 грн. курсової різниці є обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується із положеннями ч.2 ст.198 ГК України.

За таких обставин, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (п.10 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013, №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Згідно п.п.2.3.2, 2.3.3 додаткової угоди №1/1 від 13.05.2014р. сторони встановлюють, що постачальник визначає у видатковій накладній вартість товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „ОСОБА_3 АВАЛЬ на дату формування видаткової накладної. Сума в гривнях, яку покупець повинен сплатити постачальнику як оплата вартості товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до даного договору (специфікації) на курс продажу іноземної валюти, встановленого ПАТ „ОСОБА_3 АВАЛЬ на банківський день фактичної оплати покупцем ціни товару (її неоплаченої суми).

Отже, сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни. При цьому, чинне законодавство не містить прямого застереження про недійсність відповідної домовленості, а в судовому порядку даний правочин недійсним не визнавався.

Аналогічна позиція про правомірність стягнення курсової різниці згідно укладених між сторонами договорів викладена у постановах Вищого господарського суду України від 19.10.2010р. №4/37-10, від 25.08.2010р. №19/301, від 31.10.2012р. №18/113-53/81, від 06.11.2011р. №5015/1478/12.

Колегія суддів, перевіривши такі розрахунки, вважає їх правильними та такими, що узгоджується із матеріалами справи та відповідають нормам чинного законодавства.

Щодо вимоги солідарного стягнення із відповідачів 31 695,66 грн. інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ст. 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні.

Згідно п.10 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зазначено, що вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

За таких обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині є безпідставними, оскільки норми ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані до ціни у гривні, визначеної з врахуванням курсу іноземної валюти на дні оплати товару, тому інфляційні витрати, обраховані за вказаний період, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобовязання.

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст.231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.п.7.2.1 договору поставки сторони передбачили, що за затримку з оплатою товару покупець, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення із відповідачів солідарно 126 511,74 грн. штрафу відповідно до поданих розрахунків.

З огляду на те, що позивачем безпідставно нараховано штраф по видаткових накладних №3368, №3369 від 18.06.2014р., отже безпідставними є і нарахування штрафу за несплату платежів в сумі 41 796,00 грн. в строк до 19.06.2014р. та в сумі 15 325,20 грн., відповідно в розмірі 25% в сумі 10 449,00 грн. та 3 831,30 грн., всього в сумі 14 280,30 грн. Відтак, правомірною є вимога про стягнення штрафу в сумі 112 231,44 грн. (126 511,74 грн. 14 280,30 грн. ).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та враховуючи висновок додаткової комплексної судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи №839/15-25/61/62/63/64/16-25 від 11.02.2016р. колегія суддів зазначає, що позивачем безпідставно нараховано штраф по видаткових накладних №3368, №3369 від 18.06.2014р. Тому, безпідставним є нарахування штрафу за несплату платежів в сумі 41 796,00 грн. в строк до 19.06.2014р. та в сумі 15 325,20 грн., відповідно в розмірі 25% в сумі 10 449,00 грн. та 3 831,30 грн., всього в сумі 14 280,30 грн. Відтак, апеляційний суд погоджується з позицією місцевого суду та вважає правомірною вимогу про стягнення штрафу в сумі 112 231,44 грн. (126 511,74 грн. 14 280,30 грн. ).

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст.546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Як слідує із наявного в матеріалах справи розрахунку пені в сумі 34 432,31 грн. відповідачем-1 проводились часткові оплати, по яких дати таких проплат були включені в період прострочення при розрахунку суми пені.

Згідно п.1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови).

Із перерахунку заявленої до стягнення суми пені вбачається, що за вказані позивачем періоди пеня становить:

відсотокграничний строк оплати строк розрахунку пенікількість днів прострочкисума до сплати, грн.сума пені, грн.
2*ставка НБУ19.04.2014р.16.07.2014р.89 3 313,41 154,05
2*ставка НБУ16.05.2014р. 16.07.2014р. 6219 725,12636,61
2*ставка НБУ18.07.2014р.21.07.2014р.413 038,5335,72
2*ставка НБУ23.07.2014р.24.07.2014р.28 038,5311,01
2*ставка НБУ26.07.2014р.09.10.2014р.763 038,53158,17
2*ставка НБУ01.08.2014р.09.10.2014р.7071 092,803408,56
2*ставка НБУ11.10.2014р.21.10.2014р.1131 252,53235,46
2*ставка НБУ15.08.2014р.21.10.2014р.68106 639,24966,76
2*ставка НБУ23.10.2014р.12.11.2014р.2187 891,731271,42
2*ставка НБУ13.11.2014р.16.12.2014р.3487 891,732292,41
2*ставка НБУ01.09.2014р.16.12.2014р107106 639,208113,34
2*ставка НБУ01.09.2014р.16.12.2014р.10746 025,283501,70
2*ставка НБУ15.09.2014р.16.12.2014р. 9371 092,804727,19
2*ставка НБУ01.11.2014р.16.12.2014р.4619397,95665,38

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про нарахування пені в розмірі 30 177,78 грн., решта 4 254,53 грн. пені заявлена позивачем безпідставно та до уваги не приймається. Будь-яких інших доказів на спростування зазначеного, в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, крім іншого, заявлено до стягнення 48 990,96 грн. 36% річних згідно наявних у справі розрахунків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Натомість, п.7.2.3 договору поставки від 02.04.2014р. сторони передбачили, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України за порушення грошового зобовязання покупець повинен сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 36% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14).

Як слідує із поданих розрахунків 36% річних в сумі 48 990,96 грн., проведені відповідачем-1 часткові проплати були враховані позивачем у періоди прострочення при нарахуванні суми 36% річних. Дане суперечить п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

Із перерахунку заявленої до стягнення суми 36% річних вбачається:

відсоток граничний строк оплатистрок розрахункукількість днів прострочки борг в грн.сума 36% річних
36% річних19.04.2014р.16.07.2014р.893 313,41290,85
36% річних16.05.2014р. 16.07.2014р. 6219 725,121 206,20
36% річних18.07.2014р.21.07.2014р.413 038,5351,44
36% річних23.07.2014р.24.07.2014р.28 038,5315,86
36% річних26.07.2014р.09.10.2014р.763 038,53227,76
36% річних01.08.2014р.09.10.2014р.7071 092,804 908,32
36% річних11.10.2014р.21.10.2014р.1131 252,53339,07
36% річних15.08.2014р.21.10.2014р.68106 639,27 152,13
36% річних23.10.2014р.12.11.2014р.2187 891,731 820,44
36% річних13.11.2014р.16.12.2014р.3487 891,732 947,38
36% річних01.09.2014р.16.12.2014р107106 639,2011 254,09
36% річних01.09.2014р.16.12.2014р.10746 025,284 857,24
36% річних15.09.2014р.16.12.2014р. 9371 092,806 521,06
36% річних01.11.2014р.16.12.2014р.4619 397,95880,08

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про стягнення із відповідачів в солідарному порядку 36% річних в сумі 42 471,92 грн., в решті 6 519,04 грн. 36% річних - відмовити.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення із відповідачів солідарно в сумі 273 925,76 грн. основного боргу, 30177,78 грн. пені, 112 231,44 грн. штрафу, 42 471,92 грн. 36% річних, 121 755,39 грн. курсової різниці

В решті позовних вимог про солідарне стягнення із відповідачів 57 121,20 грн. основного боргу, 14 280,30 грн. штрафу, 31 695,66 грн. інфляційних витрат, 6 519,04 грн. 36% річних та 4 254,53 грн. пені місцевим господарським судом правомірно відмовлено.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 28.05.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 "Агрохімічна компанія "Вітагро" від 11.06.2015р. та відповідача ОСОБА_1 "Яромир" від 30.07.2015р. залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 28.05.2015 року у справі № 924/1977/14 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.