ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.2016 Справа № 920/309/16
Господарський суд Сумської області у складі судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/309/16

за позовом Приватного підприємства «ІОЛА», м. Суми,

до відповідача Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини, м. Суми,

про стягнення 32804,85 грн.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 21.04.2016 року,

відповідача не зявився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 20512,92 грн., 3 % річних в сумі 948,29 грн., інфляційні збитки в сумі 11343,64 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Відповідач свого представника в засідання суду не направив, відзиву на позов не подав, про час, дату та місце судового слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ф. 107, яке повернуте на адресу Господарського суду Сумської області відділенням поштового звязку.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 43 та 33 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що ним в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами, у відповідності до положень статті 75 названого Кодексу за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно заявки відповідача на виготовлення поліграфічних бланків і журналів за предявленими ним зразками, позивач виготовив та передав відповідачеві зазначену поліграфічну продукцію за рахунками-фактури № 69 від 22.08.2014 року та № 78 від 08.09.2014 року, відповідно до видаткових накладних № 64 від 22.08.2014 року, № 73 від 08.09.2014 року на загальну суму 20512,92 грн. з ПДВ, проте відповідач не розрахувався за отриману поліграфічну продукцію, у звязку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 20512,92 грн.

Зазначеними рахунками-фактури визначено термін оплати вартості переданої позивачем відповідачеві поліграфічної продукції на протязі трьох днів.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобовязання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 193 Господарського Кодексу України, яка також передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві претензію № 28/01-034 від 17.02.2015 року про сплату заборгованості за поставлений товар, але відповідач відповіді на претензію позивачеві не надіслав, заборгованість не сплатив.

Факт передачі позивачем поліграфічної продукції відповідачеві на загальну суму 20512,92 грн. підтверджується видатковими накладними № 64 від 22.08.2014 року, № 73 від 08.09.2014 року, рахунками-фактури № 69 від 22.08.2014 року та № 78 від 08.09.2014 року, що містить відомості щодо найменування відпущеного товару, його кількість, ціну та підписані уповноваженими представниками сторін, а також довіреностями відповідача за № 169 від 22.08.2014 року та за № 169/1 від 08.09.2014 року.

Відповідач отримав поставлений позивачем товар без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, покупець (відповідач) зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар не розрахувався, заборгувавши позивачеві 20512,92 грн.

Відповідач листом № 01-09/331 від 23.12.2015 року за підписом в.о. начальника СМДЛВМ ОСОБА_2 (а.с. 20) повідомив позивача, що зобовязання які виникли між сторонами за видатковими накладними № 64 від 22.08.2014 року, № 73 від 08.09.2014 року не були оформлені належним чином і не були зареєстровані в органах Державного Казначейства, хоча фактично товар був ним отриманий, але не поставлений на облік.

Позивачем, в порядку положень статті 6 Господарського процесуального кодексу України, направлено відповідачеві претензію № 1 від 10.02.2016 року (а.с. 21) про сплату заборгованості за отриманий товар, але відповідач відповіді на претензію позивачеві не надіслав, заборгованість не сплатив.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що факт передачі позивачем та прийняття відповідачем товару повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відповідач, в свою чергу, будь-яких заперечень проти позову не подав, доказів оплати отриманої поліграфічної продукції не подав, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за отриманий товар у розмірі 20512,92 грн. визнаються судом правомірними, обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від суми заборгованості в сумі 948,29 грн. за період з 26.08.2014 року по 15.03.2016 року та інфляційні збитки в сумі 11343,60 грн. за період з 01.10.2014 року по 31.01.2016 року. В обґрунтування зазначених вимог позивачем наведено обґрунтований розрахунок річних та інфляційних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 948,29 грн. за період з 26.08.2014 року по 15.03.2016 року та інфляційних збитків в сумі 11343,60 грн. за період з 01.10.2014 року по 31.01.2016 року є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі положень статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сумської міської державної лікарні ветеринарної медицини (40005, м. Суми, вул. Орджонікідзе, буд. 89, ідентифікаційний код 14024719) на користь Приватного підприємства «ІОЛА» (40022, м. Суми, вул. Псільська, буд. 3, ідентифікаційний код 23048050) заборгованість в сумі 20512,92 грн., 3 % річних в сумі 948,29 грн., інфляційні збитки в сумі 11343,64 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.04.2016 року.

Суддя ОСОБА_3