РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/2987/16
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз»

До Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

Про стягнення 477 122,43 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Полькевич Н.С. (дов. № 282/18 від 20.01.2016)

від відповідача: Іванкіна Ю.Б. (дов. № 14-91 від 18.10.2014)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 30.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 7 790,05 грн. - 3% річних, 5 347,73 грн. - інфляційних втрат та 108 456,57 грн. - пені за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору на розділ природного газу № 14-31-ПР від 30.01.2014.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 14-31-ПР від 30.01.2014 в частині своєчасної плати за надані послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, внаслідок чого у ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" утворилась заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2987/16 та призначено справу до розгляду на 16.03.2016.

14.03.2016 через канцелярію суду від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

У судовому засіданні 16.03.2016 оголошено перерву до 30.03.2016.

У судовому засіданні, 30.03.2016, представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що порушення строків оплати наданих послуг, та як наслідок нарахування штрафних санкцій, виникло не з вини відповідача, а тому підстав для стягнення заявленої заборгованості немає. Також просив зменшити суму пені на 100 %.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» (газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник) укладено договір на розподіл природного газу № 14-31-ПР.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору газотранспортне підприємство зобов'язується у 2014 році надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити вартість послуги в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору (п. 3.1 договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1 000 куб.м., встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Загальна сума договору складається з місячних сум вартості планових обсягів транспортування природного газу ГРМ газорозподільним підприємством замовнику (п. 5.4 договору).

Згідно з п. 5.6 договору у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін, з 01.01.2014 р. і діє в частині надання послуг до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання замовником своїх зобов'язань (п. 11.1 договору).

Додатковими угодами № 1, № 2 до договору сторони погодили обсяги транспортування природного газу замовнику, а також продовжили строк дії договору - до 31.12.2015 р.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 р. надав відповідачу послуги з транспортування газу газорозподільними мережами на загальну суму 18 839 677,72 грн., що підтверджується актами наданих послуг за вказаний період та поясненнями представників сторін.

Разом з тим, відповідач, який є гарантованим постачальником, свої зобов'язання за договором № 14-31-ПР від 30.01.2014 виконав неналежним чином, оплатив надані послуги в сумі 18 839 677,72 грн. з порушенням строку, внаслідок чого позивачем була нарахована пеня у сумі 108 456,57 грн.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до 7.2.1 договору у разі порушення замовником строків оплати, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перерахувавши заявлену позивачем суму пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в сумі 109 579,32 грн., тобто у сумі, більше ніж просить стягнути позивач. При цьому суд зазначає, що наведені відповідачем доводи щодо звільнення його від відповідальності у вигляді нарахованої позивачем пені суд не приймає, оскільки звернення Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» щодо застосування коригування коефіціенту до нормативу перерахування коштів є правом позивача, а не його обов'язком, на відміну від обов'язку відповідача сплачувати грошові кошти за надані послуги у строки, встановлені умовами договору № 14-31-ПР від 30.01.2014 .

Разом з тим, суд приймає до уваги клопотання відповідача щодо зменшення суми пені та зазначає наступне.

Право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, котрі заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначний період прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони, зокрема вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків тощо. При цьому наявність обставин, що мають істотне значення, при застосуванні зазначених правових норм, вирішується на підставі оцінки судом усіх матеріалів справи.

Так, судом встановлено, що відповідно до пунктів 5.6 та 5.7 договору якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом (щоденного перерахування коштів на рахунок газорозподільного підприємства в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, який затверджується НКРЕ, у даному випадку постановою НКРЕ від 02.08.2012 р. № 1000 «Про затвердження алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу (далі - Постанова НКРЕ). У разі відсутності графіка погашення заборгованості газорозподільне підприємство має право грошові кошти, отримані від замовника за послуги з транспортування природного газу ГРМ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості замовника з найдавнішим строком її виникнення.

Відповідно до пункту 1.2 постанови НКРЕ алгоритм установлює порядок розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання гарантованого постачальника, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, а також механізм розрахунку гарантованими начальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки газотранспортних, газорозподільних підприємств, гарантованих постачальників та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання підприємств, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам

У разі виникнення обставин непереборної сили, унаслідок яких гарантований постачальник не має можливості проводити 100 % розрахунки з іншими учасниками платіжно-розрахункових відносин, та надання до НКРЕ відповідної підтверджуючої формації про такі обставини НКРЕ може встановити граничні рівні оплати закупленого і/або про транспортованого природного газу у власника природного газу, та/або газотранспортного підприємства, та/або газорозподільного підприємства (у відсотках) за кожною категорією споживачів, після досягнення яких до нормативу перерахування коштів гарантованого постачальника коригувальний коефіцієнт не буде застосовуватися (п. 2.25 Постанови НКРЕ).

Як встановлено судом, кожного дня на поточні рахунки відповідача із спеціальним режимом використання надходять грошові кошти та відповідно до встановленого Постановою НКРЕ алгоритму вони автоматично розподіляються між учасниками господарських відносин, при цьому ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не може вплинути на дію даного алгоритму розподілу грошових коштів, встановленого Постановою НКРЕ.

Вказані обставини також є підставою виникнення у ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" тяжкого фінансового становища, про що свідчить звіт про фінансові результати за 2014 рік та звіт за 6 місяців 2015 року. Отже, вказані вище обставини з виникнення заборгованості відповідача перед позивачем є винятковими, та викликані становищем відповідача, що виникло з незалежних від нього причин.

Також суд приймає до уваги, що відповідач намагався своєчасно оплачувати надані позивачем послуги, добровільно сплатив основну заборгованість до порушення провадження у даній справі, а тому суд дійшов висновку про наявність у даному конкретному випадку виняткових обставин у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим вважає, що є підстави для зменшення розміру суми пені на 50 %, тобто до 54 228,29 грн.

Також позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу у сумі 5 347,73 грн. та 3 % річних у сумі 7790,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 4 491,30 грн. та 3 % річних у сумі 5 619,23 грн.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 121 594,35 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» (29019, м. Хмельницький, пр. Миру, б. 41, ) 54 228 грн. 29 коп. - пені, 4 491 грн. 30 коп. - інфляційну складову боргу, 5 619 грн. 23 коп. - 3 % річних та 1 404 грн. 42 коп. - судового збору.

3. У решті позовних вимог - відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 05.04.2016

Суддя М.О. Лиськов