ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Справа № 914/3169/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Стратієнко Л.В. (доповідач)
суддів Гончарука П.А. Кондратової І.Д.
за участі представників: позивача: відповідача: не з'явився не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кроно - Україна"
на рішення та постановуГосподарського суду Львівської області від 16 листопада 2015 року Львівського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року
у справі№ 914/3169/15
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Проммонтаж СУ - 27"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Кроно - Україна"
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 52 768,11 грн інфляційних втрат, 4 109,90 грн 3 % річних, а всього - 56 868,01 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2015 (суддя - Крупник Р.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 (головуючий - Бонк Т.Б., судді - Бойко С.М., Якімець Г.Г.), позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Кроно - Україна" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Проммонтаж СУ - 27" 49 166,63 грн інфляційних втрат, 3 920,57 грн 3 % річних та судовий збір.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судами, 15.05.2012 між ТОВ "Проммонтаж СУ - 27" (підрядник) та ТОВ "Кроно - Україна" (замовник) було укладено договір № 10, за умовами якого підрядник за дорученням замовника зобов'язувався виконати додаткові роботи з облаштування побутових і допоміжних приміщень матеріально-технічного складу з ремонтно-механічною дільницею на ТОВ "Кроно-Україна", а замовник - прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість згідно з фактичних об'ємів робіт.

Вартість робіт згідно з контрактом визначається договірною ціною в сумі 220 853,23 грн (п. 2.1. договору).

На виконання умов договору, позивач виконав та передав, а позивач прийняв будівельні роботи на суму 219 878, 83 грн, що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2012 р.

У зв'язку із тим, що відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, ТОВ "Проммонтаж СУ-27" звернулося з позовом до господарського суду про стягнення з ТОВ "Кроно-Україна" 75 215,55 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.07.2013 у справі № 914/2140/13, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.02.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 31.03.2015, стягнуто з ТОВ "Кроно-Україна" на користь ТОВ "Проммонтаж СУ-27" 68 534,83 грн боргу, 4 690,70 грн пені, 1 554,70 грн 3 % річних та судовий збір.

На виконання рішення господарського суду у справі № 914/2140/13, відповідач перерахував на рахунок ВДВС Кам'янка-Бузького РУЮ 76 490,77 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором виконав з простроченням, позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача на користь позивача 52 768,11 грн інфляційних втрат та 4 109,90 грн 3% річних.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, прийшли до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних і інфляційних втрат, та здійснивши їх перерахунок обґрунтовано задовольнили їх у розмірі - 49 166,63 грн - інфляційні втрати та 3 920,57 грн - 3 % річних.

Що стосується доводів відповідача в касаційній скарзі про те, що зобов'язальні правовідносини між сторонами виникли не на підставі договору, а згідно з рішенням Господарського суду Львівської області, то вони є неправильними і були предметом дослідження апеляційного господарського суду, який прийшов до обґрунтованого висновку, що з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність, а тому зобов'язальні відносини між сторонами в даному випадку виникли саме на підставі договору № 10 від 15.05.2012.

Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що розрахунок 3 % річних і інфляційних втрат повинен розраховуватися з набрання законної сили рішення Господарського суду Львівської області є неправильними та спростовуються висновками судів, зробленими на підставі оцінки зібраних у справі доказів в їх сукупності.

Отже, підстав для скасування постановлених у справі судових рішень не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кроно - Україна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 16 листопада 2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року у справі за № 914/3169/15 - без змін.

Поновити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 16 листопада 2015 року.

Головуючий, суддя Л. Стратієнко
Суддя П. Гончарук
Суддя І. Кондратова