РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016Справа №910/16707/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

До Житлово-будівельного кооперативу "Академічний - 4"

Третя особа "КП "ГІОЦ"

Про стягнення 140 008,55 грн.

За зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу "Академічний - 4"

До Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

Про визнання договору №05371/4-01 від 24.12.2004 р. та додаткової угоди від 27.03.2007 р. між ПАТ АК "Київводоканал" та ЖБК "Академічний -4" або зобов'язань за ними недійсними.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача (за первісним позовом) Шевченко О.м. - представник

Довгалюк А.В. - представник

Від відповідача (за первісним позовом) Копачев Д.В. - голова правління

Корнієнко М.М. - представник

Від третьої особи Науменко С.В. - представник

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу "Академічний - 4" про стягнення 140 008,55 грн.

Ухвалою суду від 02.07.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/16707/15 та призначено розгляд справи на 05.08.2015.

29.07.2015 відділом діловодства суду отримано від представника позивача отримані додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 05.08.2015 представник позивача з?явився, надав усні пояснення стосовно суті спору.

В судове засідання 05.08.2015 представник відповідача з?явився, надав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача, а саме: КП "ГІОЦ".

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

За таких обставин, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/16707/15, суд вважає за доцільне залучити до участі у справі третю особу, а саме: Комунальне підприємство "ГІОЦ" (м. Київ, вул. Космічна, 12, 02192).

Ухвалою від 05.08.2015 розгляд справи відкладено на 09.10.2015 та залучено третю особу.

11.08.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані додаткові матеріали по справі.

14.09.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані додаткові матеріали по справі.

09.10.2015 відділом діловодства суду від представника третьої особи отримані пояснення.

В судовому засіданні 09.10.2015 оголошено перерву до 28.10.2015.

Ухвалою від 09.10.2015 продовжено строк розгляду справи.

28.10.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримані доповнення до заперечень.

В судовому засіданні 28.10.2015 оголошено перерву до 04.11.2015.

04.11.2015 відділом діловодства суду від представника позивача отримані заперечення на доповнення.

В судовому засіданні 04.11.2015 оголошено перерву до 18.11.2015.

В судовому засіданні 18.11.2015 оголошено перерву до 02.12.2015.

Ухвалою від 04.12.2015 розгляд справи призначено на 12.01.2016.

12.01.2016 оголошено перерву до 20.01.2016.

Ухвалою від 15.01.2016 суддя Прокопенко Л.В. прийняла до розгляду зустрічну позовну заяву та призначила її до розгляду на 10.02.2016.

19.01.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 25.01.2016 розгляд справи призначено на 10.02.2016.

10.02.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано відзив на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні 10.02.2016 оголошено перерву до 17.02.2016.

15.02.2016 відділом діловодства суду від представника позивача отримано доповнення до відзиву на зустрічний позов.

В судовому засіданні 17.02.2016 оголошено перерву до 23.02.2016.

В судовому засіданні 23.02.2016 оголошено перерву до 26.02.2016.

В судовому засіданні 26.02.2016 оголошено перерву до 09.03.2016.

В судове засідання 09.03.2016 представник позивача з?явився, надав усні пояснення по справі.

В судове засідання 09.03.2016 представник відповідача з?явився, надав клопотання відповідно до якого просить суд зобов'язати позивача здійснити новий розрахунок позовних вимог за спірний період.

Заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника відповідача.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Ухвалою суду від 09.03.2016 відкладено розгляд справи на 25.03.2016, зобов?язано позивача здійснити новий розрахунок позовних вимог за спірний період (01.04.2012-28.02.2015).

24.03.2016 відділом діловодства суду від представника позивача (за первісним позовом) отримано пояснення по справі.

В судовому засіданні 25.03.2016 оголошено перерву до 01.04.2016.

В судове засідання представник позивача (за первісним позовом) з'явився, просив суд задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

В судове засідання 01.04.2016 представник відповідача (за первісним позовом) з'явився, надав суду клопотання про витребування додаткових доказів.

Заслухавши представників сторін, суд відмовляє в задоволенні клопотання.

В судовому засіданні 01.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.12.2004 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як абонентом було укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймати від нього стічні води у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а Абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 01.07.1994 №65, які втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію нових Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37 (далі - Правила приймання) .

Згідно п. 2.1.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у Постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у Абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за Абонентом.

Відповідно до п. 2.1.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування та Правил приймання.

Зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті Постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг

(п. 2.1.2 Договору).

06.02.2007 р. між сторон6ами було укладено додаткову угоду до Договору № 05371/4-01 від 24.12.2004, якою було врегульовано питання визначення обсягів питної води, яка використовується абонентом для приготування гарячої.

Відповідно до Додаткової угоди порядок визначення обсягів поставленої питної води, використаної для приготування гарячої, та відповідної кількості стічних вод визначається відповідно до показань приладу обліку, встановленому в центральному тепловому пункті (ЦТП), що фіксуються представниками Абонента та Постачальника і розподіляються між споживачами послуг, які приєднані до ЦТП, в процентному співвідношенні, залежно від кількості мешканців кожного будинку.

Кількість стічних вод, скинутих Абонентом в міську каналізаційну мережу після використання гарячої води, дорівнює обсягу питної води, що була використана для приготування гарячої ( абз. 3 п.1 Додаткової угоди).

З метою забезпечення якісного обліку питної води, використаної для приготування гарячої та відповідної кількості стоків, Абонент один раз на квартал зобов'язаний надавати завірену належним чином повну і достовірну інформацію щодо кількості мешканців кожного окремого будинку, який приєднаний до мереж водопостачання та водовідведення і яким він користується на праві власності, оперативної власності, оперативного управління або який знаходиться у його оперативному управлінні. В разі невиконання абонентом вищезазначеної умови, постачальник при визначені обсягів поставлених послуг, керується наявними у нього даними. Перерахунки за попередній період не проводяться ( абз. 4 п. 1 Додаткової угоди)

Відповідно до п.2.1.6 Договору облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця направляє до постачальника письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з постачальником звіряння обсягів наданих у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими документами та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно п. 2.2.1 Договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Пунктом 2.2.4 Договору передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ Постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.5 Договору).

Позивач зазначив, що відповідачем про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.04.2012 по 28.02.2015 послуг не повідомляв, свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння та підписання акту не направляв, так за наявними у позивача документами відповідачу було надано послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за період з 01.04.2012 по 28.02.2015 на суму 370 494,67 грн., з яких сплачено 269736,72 грн. внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 103 204,94 грн.

12.01.2016 відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої просив суд визнати недійсним договір № 05371/4-01 від 24.12.2004 р. на підставі ст.. 203, 205 ЦК України. Крім того позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду від 27.03.2007 р.

Оцінюючи подані сторонами суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє

Відповідача за зустрічним позовом зазначає, що Договір, укладений між ПАТ "ВК "Київводоканал" та ЖБК "Академічний-4" № 05371/4-01 від 24.12.2004 та Додаткова угода від 27.03.2007, що визнаються позивачем (за зустрічним позовом) недійсними, укладені відповідно до чинного законодавства України, а саме Закону України "«Про питну воду та питне водопостачання». Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, відповідач (за зустрічним позовом) зазначив, що з метою врегулювання відносин між сторонами Договору № 05371/4-01 від 24.12.2004 та додаткова угода від 27.03.2007 у зв'язку з внесеними змінами до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЖБК «Академічний-4» (голова правління Колпачев Д. В.) направив на адресу ПАТ «АК «Київводоканал» лист № 4 від 29.01,2015 зі згодою продовження взаємовідносин між сторонами договору № 05371/4-01 від 24.12.2004 на умовах існуючого договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визначення правочинів ( господарських договорів недійсними) при розгляді судами справ про визнання правочинів недійсними

суди залежно від предмета та підстави позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини та на підставі цих норм вирішуються справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства яке діяло на момент вчинення правочину.

Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 23.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» встановлює відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Проте як вбачається із матеріалів справи позивач (за зустрічним позовом) ознайомившись із змінами які відбулися у нормах спеціального законодавства підтвердив відповідно до листа № 4 від 29.01.2015 в подальшому продовження виконання зобов'язання за Договором № 05371/4-01 від 24.12.2004.

Враховуючи вище зазначене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Щодо первісного позову, то потрібно зазначити наступне.

Позов мотивовано тим, що на виконання умов Договору позивачем надано 01.04.2012 по 28.02.2015 на суму 370 494,67 грн., з яких сплачено 269 736,72 грн. внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 103 204,94 грн.

Крім того, позивач просить стягнути інфляційні втрати в розмірі 22 815,87 грн., 3% річних в розмірі 2 535,88 грн., пеня в розмірі 6 291,6 грн. та штраф в розмірі 5 160,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як встановлено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не виконано належним чином зобов'язання за Договором в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, в результаті чого утворилась заборгованість. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача частково в розмірі 52317,42 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просив суд стягнути інфляційні втрати в розмірі 22815,87 грн., 3% річних в розмірі 2535,88грн., пеня в розмірі 6291,6 грн. та штраф в розмірі 5160,25 грн.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Положеннями п. 4.2 Договору сторони погодили відповідальність відповідача у вигляді сплати пені за несвоєчасну оплату послуг в розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 4.6 Договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг відповідач сплачує штраф у розмірі 5відсотків від несплаченої суми.

Судом здійснено розрахунок суми пені та штрафу із врахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до якого підлягає задоволенню пеня в розмірі 3208,72 грн. та штраф в розмірі 2 615,87 грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище зазначене, судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних відповідно до якого підлягає стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків в розмірі 11 636,09 грн. та 3% річних в розмірі 1 293,30 грн.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволені зустрічного позову відмовити.

2.Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

3. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Академічний -4" (03039, м. Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) основну заборгованість в розмірі 52 317 (п'ятдесят дві тисячі триста сімнадцять) грн.. 42 коп., пеню в розмірі 3 208 (три тисячі двісті вісім) грн.72 коп., штраф в розмірі 2 615 (дві тисячі шістсот п'ятнадцять) грн. 87 коп., інфляційні втрати в розмірі 11 636 (одинадцять тисяч шістсот тридцять шість) грн.09 коп., 3% річних в розмірі 1 293 (одна тисяча двісті дев'яносто три) грн. 30 коп., судовий збір в розмірі 1 428 (одна тисяча чотириста двадцять вісім) грн. 09 коп.

4 В іншій частині позовних вимог відмовити.

5 Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.04.2016.

Суддя Л.В. Прокопенко