ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р.Справа № 922/341/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 1 104 391,10 грн.
за участю :

Представник позивача - ОСОБА_1 довіреність №01-42 юр/3140 від 29.04.2015 року;

Представники відповідача - ОСОБА_2 довіреність №196/810/15 від 19.11.2015 року, ОСОБА_3А довіреність №140/810/15 від 20.07.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго"звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківводоканал" про стягнення 1 104 391,10 гривень. В обґрунтування своєї правової позиції, позивач посилається, зокрема, на норми приписів ст.ст. 526, 530, п.3 ч. 1 ст. 611, ст. 625 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України та на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором № 6/01/12 на експлуатаційне і технічне обслуговування об'єктів від 01.12.2006 року.

З урахуванням вищенаведених обставин та норм закону, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 043 536,24 грн. та 3 % в розмірі 60 854,86 грн. Також до стягнення заявлені понесені позивачем судові витрати по веденню даної справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12 лютого 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/341/16 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 29 лютого 2016 року.

В судовому засіданні 29.02.2016 року було оголошено перерву до 15 березня 2016 року.

Через канцелярію суду 15 березня 2016 року від відповідача надійшло клопотання (вх.№8691) про зменшення розміру нарахованої суми пені на 90% та надання розстрочення платежів, в разі задоволення позовних вимог АК "Харківобленерго".

Вказане клопотання було прийнято судом до розгляду.

Ухвалою суду від 15.03.2016 року розгляд справи було відкладено на 29 березня 2016 року.

Через канцелярію суду позивач надав письмові заперечення на клопотання відповідача щодо зменшення розміру нарахованої суми пені (вх. №9735), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 29.03.2016 року, заявлені позовні вимоги підтримував повністю з підстав, викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили суд зменшити розмір стягуваної пені на 90%.

Також, в судовому засіданні представник відповідача просить суд залишити без розгляду заяву відповідача про надання розстрочки по справі №922/341/16.

Крім того, 29 березня 2016 року відповідач надав до суду доповнення до клопотання про зменшення розміру пені (вх. №10347) з документами в обгрунтування своєї правової позиції, які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

01 грудня 2006 року між АК "Харківобленерго" та КП "ВТП "Вода" було укладено Договір на експлуатаційне і технічне обслуговування об'єктів № 6/01/12 (далі - Договір.

Відповідно до пункту 1 рішення IV сесії VI скликання Харківської міської ради від 12.01.2011 № 132/11 було вирішено реорганізувати в порядку, встановленому чинним законодавством, комунальне підприємство "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" шляхом приєднання його до комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод".

Згідно з пунктом 2 Додаткової угоди від 29.09.2011 року № 7 до Договору КП КГ "Харківкомуночиствод" приймає на себе всі права та зобов'язання КП "ВТП "Вода" за Договором на весь період його дії.

Відповідно до пункту 1 рішення XII сесії VI скликання Харківської міської ради від 23.12.2011 № 577/11 було вирішено перейменувати комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" на комунальне підприємство "Харківводоканал" (далі - КП "Харківводоканал").

Вищенаведене також засвідчене статутом КП "Харківводоканал", пунктом 1.1, де вказано про зміну назви підприємства КП КГ "Харківкомуночиствод" на КП "Харківводоканал", та пунктом 2.1, де вказується, що підприємство є юридичною особою згідно з чинним законодавством України, та правонаступником Виробничого управління каналізаційного господарства міста Харкова, державного комунального підприємства каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод" перейменованого на Комунальне підприємство каналізаційного господарства "Харківкомуночиствод".

На підставі вказаного КП "Харківводоканал" є правонаступником КП КГ "Харківкомуночиствод".

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного вище Договору відповідач доручає, а позивач забезпечує експлуатацію, технічне обслуговування, плановий та аварійний ремонт наданих відповідачу за Договором оренди № 6/01/12 від 01.12.2006 року підстанцій, розташованих у Харківській області:

110/10 кВ "III підйом", Лозівський район, с. Трійчате;

110/10 кВ "Краснопавлівка", Лозівський район, с. Краснопавлівка;

110/10 кВ "Єлізаветівка", Лозівський район, с. Єлізаветівка;

35/6 кВ "Водозабір", Харківський район, с. Пісочин;

110/35/6 кВ "Кочеток", Чугуївський район, с. Кочеток;

110/35/6 кВ "Рогань", Чугуївський район, с. Рогань.

Факт передачі відповідачем в експлуатацію об'єктів, що орендуються, підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі в експлуатаційне і технічне обслуговування майна від 01.12.2016 року та не заперечується відповідачем.

Відповідно до пункту 5.1 Договору він набуває чинності та діє одночасно з Договором оренди від 01.12.2006 року № 5/01/12, тобто договір від 01.12.2006 №6/01/2012 автоматично пролонгується на той строк, як і Договір оренди.

Згідно з Додатковою угодою від 27.11.2015 року №57 строк дії Договору оренди № 5/01/12 подовжений до 31.12.2015 року.

Згідно з п. 3.2.2. Договору, замовник (відповідач) зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати на поточний рахунок виконавця (позивача) всі платежі, передбачені п.п. 2.1.-2.6. цього договору.

31 січня 2010 року між позивачем та відповідачем була підписана додаткова угода №6 до договору, згідно з умовами якої п. 2.1. договору, що стосується порядку оплати наданих послуг, викладений у новій редакції: "Плата за експлуатаційне і технічне обслуговування об'єктів сплачується відповідачем у безготівковому порядку на поточний рахунок АК "Харківобленерго" не пізніше 25 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, на підставі наданого рахунку".

Наявні у справі докази свідчать, що позивач свої зобов'язання щодо надання послуг, встановлені пунктом 3.1.2 Договору, виконав у повному обсязі, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 28.02.2015 року, від 31.03.2015 року, від 30.04.2015 року, від 31.05.2015 року, від 30.06.2015 року, від 31.07.2015 року,31.08.2015 року, від 30.09.2015 року та від 31.10.2015 року, проте відповідач в порушення п. 3.2.2. Договору платежі за надані позивачем послуги сплатив несвоєчасно, що і стало підставою для подання відповідного позову.

Наявні у справі докази (банківські виписки) також свідчать, що:

- рахунок за лютий 2015 року на суму 703 012,11 грн. зі строком оплати до 25.03.2015 року був сплачений 21.05.2015 п/д № 6507 в сумі 300 000,00 грн., 22.05.2015 п/д №6634 в сумі 300 000,00 грн. та 04.06.2015 року п/д №7100 в сумі 103 012,11 грн.;

- рахунок за березень 2015 року на суму 740 271,76 грн. зі строком оплати до 25.04.2015 року був сплачений 04.06.2015 року п/д №4083 в сумі 197 271,76 грн., 10.08.2015 року п/д №10118 в сумі 300 000,00 грн., 05.11.2015 року п/д №14471 в сумі 150 000,00 грн. та 06.11.2015 року п/д №10511 в сумі 93 000,00 грн.;

- рахунок за квітень 2015 року на суму 820 221,11 грн. зі строком оплати до 25.05.2015 року був сплачений 06.11.2015 п/д №15077 в сумі 107 000,00 грн., 09.11.2015 року п/д №15127 в сумі 300 000,00 грн., 10.11.2015 року п/д №10534 в сумі 200 000,00 грн., 11.11.2015 року п/д №15183 в сумі 200 00,00 грн. та 12.11.2015 року п/д №10586 в сумі 31221,11 грн.;

- рахунок за травень 2015 року на суму 935 052,06 грн. зі строком оплати до 25.06.2015 року був сплачений 12.11.2015 року п/д №10586 в сумі 18 000,00 грн, (лист Відповідача від 25.11.2015 року № 6185), 16.11.2015 року в сумі 200 000,00 грн., 17.11.2015 року п/д №15241 в сумі 350 000,00 грн., 18.11.2015 року п/д №15281 в сумі 300 000,00 грн. та 19.11.2015 року п/д №10851 в сумі 67052,06 грн.;

- рахунок за червень 2015 року на суму 955 623,21 грн. зі строком оплати до 26.07.2015 року був сплачений 20.11.2015 року п/д №15347 в сумі 134 138,53 грн., 27.11.2015 року п/д №15761 в сумі 450 000,00 грн. та 30.11.2015 року п/д №11212 в сумі 371 484,68 грн.;

- рахунок за липень 2015 року на суму 959 445,69 грн. зі строком оплати до 25.08.2015 року був сплачений 01.12.2015 року п/д №11245 в сумі 137 005,64 грн., 02.12.2015 року п/д №15884 в сумі 400 000,00 грн., 03.12.2015 року п/д №15988 в сумі 400 000,00 грн., 04.12.2015 року п/д №16037 в сумі 22 440,05 грн.;

- рахунок за серпень 2015 року на суму 959 445,69 грн. зі строком оплати до 25.09.2015 року був сплачений 04.12.2015 року п/д №16038 в сумі 377 559,95 грн, 07.12.2015 року п/д №16088 в сумі 400 000,00 грн. та 08.12.2015 року п/д №11376 в сумі 181 885,74 грн.;

- рахунок за вересень 2015 року на суму 959 445,69 грн. зі строком оплати до 25.10.2015 року був сплачений 09.12.2015 року п/д №114410 в сумі 217 604,58 грн., 10.12.2015 року п/д №11445 в сумі 400 000,00 грн., 11.12.2015 року п/д №11474 в сумі 182 335,61 грн. та 14.12.2015 року п/д №16476 в сумі 159 505,60 грн.;

- рахунок за жовтень 2015 року на суму 981 512,94 грн. зі строком оплати до 25.11.2015 року був сплачений 15.12.2015 року п/д №11539 в сумі 239 9984,82 грн., 16.12.2015 року п/д №11613 в сумі 400 000,00 грн., 17.12.2015 року п/д №11613 в сумі 400 000,00 грн., 18.12.2015 року п/д №11655 в сумі 115 677,13 грн.

Відповідно до пункту 4.2 Договору, в разі несвоєчасного внесення відповідачем плати за експлуатаційне і технічне обслуговування, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту сплати.

Судом встановлено, що відповідач не заперечує факт укладання договору, надання позивачем послуг та порушення строків оплати наданих послуг. Також за наявними у справі доказами судом встановлено, що заборгованість за спірний період погашена відповідачем у повному обсязі станом на час подання позову.

Таким чином, предметом позову є стягнення пені в розмірі 1043536,24 грн. та 3% річних в розмірі 60854,86 грн., що нараховані позивачем за період порушення строків оплати по кожному акту окремо.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлені по справі обставини підтверджують належне виконання позивачем умов Договору.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, відповідач свої зобов'язання за Договором № 6/01/12 на експлуатаційне і технічне обслуговування об'єктів від 01.12.2006 року щодо оплати виставлених позивачем рахунків-фактур виконував з порушенням строку, встановленого Договором.

Згідно з вимогами частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи викладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за Договором № 6/01/12 на експлуатаційне і технічне обслуговування об'єктів від 01.12.2006 року

Відповідно до п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

В силу дії ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 4.2 договору, в разі несвоєчасного внесення відповідачем плати за експлуатаційне і технічне обслуговування, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту сплати.

Отже, умовами договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, який відповідає вимогам частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши надані позивачем нарахування пені в розмірі 1 043 536,24 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та законними.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем нарахування 3% річних в розмірі 60 854,86 грн. суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права" відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У наведеній нормі йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

З наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України) суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання, враховуючи фактичні обставини справи, а саме:

- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів у централізованому водопостачанню м. Харкова та 52 населених пунктів Харківської області. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому здійснює водопостачання та водовідведення по вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з водопостачання та водовідведення, тарифи на них покривали лише частину витрат на їх виробництво;

- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги, так борги населення за комунальні послуги досягли 300 млн. грн., крім того суд погоджується з тим фактом, що заборгованість населення перед відповідачем виникла по деяким підставам, що не залежать від волі відповідача, зокрема суд бере до уваги, що норми діючих на цей час законів (мається на увазі ч. 7 ст. 52 ЗУ Про виконавче провадження) захищають споживачів (фізичних осіб) від примусового стягнення, у тому числі від стягнення заборгованості за комунальні послуги, однак не передбачають у даному випадку компенсації надавачам комунальних послуг, що веде до прямих збитків комунальних підприємств, до яких відноситься відповідач;

- субвенції, які надаються Державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на водопостачання та водовідведення, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів;

- тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджується як фінансовими документами наданими відповідачем до суду (баланси, фінансові звіти);

- сума штрафних санкцій є надмірно великою, а стягнуті судом суми 3 % річних та залишок пені мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.

Таким чином, суд враховуючі ті факти, що не своєчасна оплата платежів відповідачем об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості наданих послуг, - задовольняє клопотання відповідача та зменшує розмір пені на 90% до 104 353,62 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Акціонерної компанії "Харківобленерго" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат та покладаючи судовий збір в розмірі 16 565,87 грн. на відповідача, суд керується ст. 49 ГПК України, та п. 3.16.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., відповідно до якого судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями статями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м . Харків, вул. Шевченка, буд. 2, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ) пеню в розмірі 104 353,62 гривень, 3% річних у сумі 60 854,86 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 565,87 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 939 182,62 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

Справа № 922/341/16.