ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"28" березня 2016 р. Справа № 911/1003/16

Суддя Лопатін А.В., розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг», Київська область, м. Біла Церква

до 1) ОСОБА_1, Чергнігівська область, м. Прилуки

2) ОСОБА_2, Київська область, с. Перемога

про зобовязання зняти з обліку транспортні засоби

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява № 90 від 26.02.2016 р. (вх. №711/16 від 01.03.2016) Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобовязання зняти з обліку транспортні засоби.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.03.2016 р. у справі № 911/702/16 відмовлено Державному підприємству Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» у прийнятті позовної заяви.

Разом з цим, до господарського суду Київської області повторно надійшла позовна заява № 164 від 21.03.2016 р. (вх. №1034/16 від 25.03.2016) Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобовязання зняти з обліку транспортні засоби.

Дослідивши матеріали позовної заяви, поданої повторно, суд дійшов висновку, що зазначена позовна заява не може бути прийнята судом до провадження, оскільки вона не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно з частиною першою ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до приписів частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

В свою чергу відповідно до вимог ст.ст. 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до приписів статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарськими судами підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесені до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Судом встановлено, що позивач звертається з позовом до фізичних осіб, які не є учасниками господарського судового процесу в розумінні ст. 1 та 21 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивач звертається з позовною вимогою до фізичної особи вчинити дії щодо зняття з обліку транспортних засобів, в той час як, зазначена вимога не входить до переліку спорів віднесених до компетенції господарського суду згідно ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що даний спір не підвідомчий господарському суду.

Таким чином, позовна заява Державного підприємства Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» про зобовязання зняти з обліку транспортні засоби не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

З огляду на все наведене вище, суд відмовляє Державному підприємству Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» у прийнятті позовної заяви № 164 від 21.03.2016 р. (вх. №1034/16 від 25.03.2016).

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити Державному підприємству Міністерства оборони України «Білоцерківський військовий торг» у прийнятті позовної заяви від 21.03.2016 р. до № 164 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобовязання зняти з обліку транспортні засоби.

Суддя А.В. Лопатін