ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"05" квітня 2016 р.Справа № 916/146/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Одесагаз»;

До відповідача: Військової частини НОМЕР_1

про стягнення
Суддя Оборотова О.Ю.

Представники:

Від позивача: Кураніна К.С. довіреність від 04.01.2016р.

Від відповідача: Блонський О.Ю. довіреність від 06.01.2016р.

СУТЬ СПОР: 21.01.2016р. Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 74524,06грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.01.2016р. порушено провадження по справі №916/146/16.

15.02.2016р. у судовому засіданні від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву відповідно до якого Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні.

14.03.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області від Військової частини НОМЕР_1 надійшли доповнення до заперечення на позовну заяву.

14.03.2016р. у судовому засіданні від позивача надійшло уточнення до позовної заяви відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» просить господарський суд Одеської області стягнути з Військової частини НОМЕР_1 пеню у розмірі 15876,74грн., три відсотки річних у сумі 793,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13037,07 грн.

У судовому засіданні 14.03.2016р. від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на п`ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2016р. продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів до 05.04.2016р.

У судовому засіданні 05.04.2016р. від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 05.04.2016р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:
Як зазначає позивач, 01.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Одесагаз» (Постачальник) та Військовою часиною НОМЕР_1 (Споживач) був укладений договір № 008363-БТ (15) на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, в процесі розгляду справи, судом оглянуто оригінал даного договору та встановлено, що він був укладений 25.02.2015р. про що зазначено в протоколі судового засідання від 14.03.2016р.

Відповідач стверджує, що договір № 008363-БТ (15) було укладено 23.03.2015р., також примірник договору, який міститься у відповідача. відрізняється своїми положеннями від примірника договору наданого позивачем.

Відповідно до умов договорів наданих сторонами, Постачальник зобов`язується надати Споживачу послуги з постачання та розподілу природного газу до межі балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності Сторін, а Споживач зобов`язується сплатити вартість послуги з постачання та розподілу природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку передбаченими умовами Договору.

Договори набирають чинності з дня їх підписання та укладаються на термін до 31 грудня 2015 року. Дані договори розповсюджують свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.02.2015 р. згідно Цивільного кодексу України статті 631 п.3 (п.11.1 договорів № 008363-БТ (15) від 25.02.2015р. та 23.03.2015р. )

Згідно пункту п.5.1.договорів № 008363-БТ (15) від 25.02.2015р. та 23.03.2015р. розрахунки за реалізований природний газ здійснюються за цінами встановленими НКРЕ.

Відповідно до п. 5.5 договорів № 008363-БТ (15) від 25.02.2015р. та 23.03.2015р. розрахунковим періодом за Договором є один місяць, а п.5.6 встановлює, що оплата за спожитий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на разрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100 % вартості запланованих обсягів газу. Споживач розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний разрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний разрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за разрахунковим на підставі рахунка-фактури.

Позивач зазначає, що на момент звернення до господарського суду Одеської області заборгованість відповідача відсутня, але протягом періоду постачання та розподілу природного газу споживачем несвоєчасно проводились розрахунки за надані послуги, чим останній порушив п. 5.5 та 5.6 договору № 008363-БТ (15).

Відповідно до положень п. 7.2.1 договорів № 008363-БТ (15) у разі порушення Споживачем строків оплати, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідно до договору № 008363-БТ (15), від Публічним акціонерним товариством «Одесагаз» нараховано пеню у розмірі 15876,74грн.

Крім цього позивачем нараховано три відсотки річних у сумі 793,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 13037,07 грн.

Отже, через неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати за транспортування природного газу, позивач був змушений звернутись до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.03.2016р. у сторін витребувано письмові пояснення з приводу розбіжностей в змісті договорів, проте ані позивач, ані відповідач не надав пояснень з приводу даних невідповідностей, крім цього сторони в процесі провадження по справі не заявили вимог стосовно визнання одного з договорів недійсним.

ПАТ «Одесагаз» виставило рахунок-фактуру №008363/4/3/1 на підставі договору № 008363-БТ (15) від 25.02.2015р. проте призначення платежу, яке зазначено в платіжному дорученні №1450 на оплату даного рахунку відповідає договору № 008363-БТ (15) від 23.03.2015р., позивач не заперечує факт оплати відповідачем послуг газопостачання, що свідчить про факт існування даних договорів.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що у сторін виникли правовідносини на підставі договорів № 008363-БТ (15) від 25.02.2015р. та 23.03.2015р. так як обидва оригінали договорів які були надані для огляду суду містять підписи, печатки а також сторони не заперечують факт їх підписання.

Розбіжності, які мають місце в умовах договорів, оригінали яких були надані суду для огляду не мають значення для розгляду даної справи по суті, враховуючи те, що основні положення, на яких ґрунтуються позовні вимоги є ідентичними, а тому є обов`язковими для виконання. Отже у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, так як дані положення були узгоджені сторонами.

Суд звертає увагу, що договори, які надані сторонами, лише за вимогою сторін можуть бути визнані неукладеними в частині пунктів які суперечать між собою, або один із них може бути визнаний недійсним, проте, враховуючи, що такі вимоги не були заявлені, суд не може вийти за рамки предмету спору.

Що стосується тверджень відповідача стосовно недотримання з боку позивача порядку досудового врегулювання спору господарський суд Одеської області зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) № 15-рп/2002 від 9 липня 2002 року «обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист…Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує…Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.».

Вищий господарський суд України у Постанові від 11 жовтня 2007 року № 22/147-07 зазначив, що «в рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002р. по справі №1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визнано, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежено Законом або іншими нормативно-правовими актами України.

Аналогічна позиція виражена у Постанові ВГСУ від 23 липня 2008 р. по справі № 30/299, Постанові ВГСУ від 29 жовтня 2009 року по справі 27/65, Постанові ВГСУ від 29 жовтня 2009 року по справі № 1/295, Постанові ВГСУ від 14 лютого 2013 року по справі № 5011-67/12614-2012.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд звертає увагу, що правовідносини, на які розповсюджуються умови договорів між сторонами розпочались ще до підписання договорів № 008363-БТ (15), а саме 01.02.2015р. (п.11.1 договорів № 008363-БТ (15))

Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» належним чином виконала зобов`язання за даними договорами, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу наданих позивачем а також в актах прийому-передачі природного газу та прийняття послуг з його транспортування розподільними газопроводами наданими відповідачем в додатках до доповнень до заперечень від 14.03.2016р. в яких конкретно вказано кількість кубічних метрів газу а саме за березень 7067куб.м. та за квітень 2077куб.м.

У пункті п 2.3 договорів вказується, що газ передається на пункти споживання, обладнані вузлами обліку з коректором та розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, 1/3.

За даною адресою розташована Військова частина 1469 (Південне регіональне Управління Державної приграничної служби України), яка і використовує потужності даного пункту споживання.

Враховуючи ці обставини відповідальною особою акти приймання-передачі природного газу були скріплені печаткою Військової частини НОМЕР_2 на території якої розташовано пункт споживання і фактично використовуються його потужності.

Суд звертає увагу, що кількість спожитого природного газу вказана у актах приймання-передачі природного газу наданих позивачем не відрізняється від кількості спожитого природного газу, що вказана у актах приймання-передачі природного газу представлених відповідачем в якості доказів споживання природного газу.

Одночасно відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Військова частина НОМЕР_1 не заперечує факт отримання послуг з постачання природного газу до укладення договорів, так як для укладення на постачання природного газу відповідачу необхідно пройти процедуру закупівлі у одного виконавця. Крім цього з боку відповідача не заперечується факт прострочення виконання зобов`язань, а лише акцентується увага на відсутності основної заборгованості на момент подання позову та проведення процедури оплати після отримання рахунку-фактури.

Судом не приймається до уваги наданий відповідачем рахунок-фактура №008363/4/3/1 від 14.07.2015р. та платіжне дорученння №1450 як доказ належного (без прострочення) виконання зобов`язання перед ПАТ «Одесагаз», так як в силу положень п.5.6 договорів № 008363-БТ (15) відповідно до яких «оплата за спожитий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на разрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. Споживач розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний разрахунковий період.

При цьому суд зазначає, що згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі 11/466, з огляду на положення частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Дослідивши обставини справи, судом було встановлено факт неналежного виконання Військовою часиною НОМЕР_1 прийнятих на себе зобов`язань за умовами договорів № 008363-БТ (15) від 25.02.2015р. та від 23.03.2015р. щодо своєчасної та повної сплати отриманого газу а саме, відповідач в повному обсязі розрахувався за постачання природного газу лише 22.07.2015р. про що свідчить відмітка на платіжному дорученні №1450

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання гсподарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Відповідно до положень п. 7.2.1 договорів у разі порушення Споживачем строків оплати, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 15876,74грн. трьох відсотків річних у сумі 793,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13037,07 грн. вважає його вірним, а вимоги про їх стягнення правомірними.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За при приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1.Позов - задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (65121, м. Одеса, вул. Левітана, 113 р/р 0671 в ГУДКСУ в Одеській області МФО 828011 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, код 03351208; р/р НОМЕР_3 у ПАТ «Марфін Банк, МФО 328168) пені у розмірі 15876,74грн. трьох відсотків річних у сумі 793,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13037,07 грн. та 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 06 квітня 2016 р.

Суддя О.Ю. Оборотова