ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Справа № 911/573/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.
за участю представників:
від позивача:Тіторенко Л.В., дов. №1127ЭК від 20.10.2015р.;
від відповідача:Тума О.В., дов. №25/02/16 від 25.02.2016р., Сиротенко О.О., дов. №15/02/16-а від 15.02.2016р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р.
у справі господарського суду№911/573/15 Київської області
за позовомОб'єднання підприємств Електротехнічна корпорація "Елкор"
до Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж"
простягнення 1 192 113,55грн.(з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог №380 від 01.04.2015р.)
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Об'єднання підприємств електротехнічна корпорація "Елкор", звернувся з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" про стягнення 1 198 229,96грн. заборгованості, з яких: 779083,20грн. - основний борг, 174087,74грн. - пеня, 196 328,97грн. - інфляційні втрати та 48 730,05грн. - 3 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.04.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. у справі №911/573/15, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 779 083,23грн. - боргу за поставлене згідно договору №04-02/06-12 від 21.06.2012р. обладнання, 226 713,21грн. - інфляційних втрат, 51 611,59грн. - 3% річних. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство КП "Укренергомонтаж", з прийнятими судовими актами не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові акти та справу на правити на новий розгляд.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.03.2016р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Заявлене скаржником клопотання в порядку приписів ст. 1211 ГПК України судовою колегією касаційної інстанції відхиляється, оскільки у відповідності до ст. 1211 ГПК України зупинення виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду касаційної інстанції.

Ухвалою від 29.03.2016р. Вищий господарський суд України відклав розгляд касаційної скарги.

У письмових відзивах на касаційну скаргу позивач просив оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Вищого господарського суду України від 31.03.2016р. №08.03-04/723 у зв'язку з запланованою відпусткою судді Кравчука Г.А., призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі №911/573/15, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Алєєва І.В. (доповідач), судді - Дроботова Т.Б., Рогач Л.І.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 05.04.2016р. представники відповідача підтримали вимоги касаційної скарги, представник позивача заперечував проти її задоволення.

Перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж".

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 21.06.2012р. між Об'єднанням підприємств електротехнічна корпорація "Елкор" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством КП "Укренергомонтаж" (покупець) укладений договір №04-02/06-12, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця обладнання за типами, ціною, технічними характеристиками та в кількості згідно зі специфікацією №1, яка є невід'ємною частиною договору (обладнання), покупець в свою чергу зобов'язався прийняти та здійснити оплату за обладнання на умовах та в строки, що зазначені у відповідній специфікації (в редакції додаткової угоди від 25.09.2012р. №1).

На виконання умов договору позивачем на адресу відповідача відвантажено обладнання на загальну суму 1 558 166,40грн., що підтверджується видатковими накладними №94 від 11.10.2012р. на суму 779083,20грн. та №108 від 15.11.2012р. на суму 779083,20грн. та актами прийому-передачі ТМЦ №94/2 від 11.10.2012р. на суму 779 083,20грн. та №108/3 від 15.11.2012р. на суму 779 083,20грн., які підписані та скріплені печатками обох сторін договору.

Також господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлене обладнання згідно специфікацій №1 та №2 на загальну суму у розмірі 3116332,80грн., зокрема 2337249,60грн. згідно специфікації №1 та 779083,20грн. згідно специфікації №2 (що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача) внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 779083,20грн.

Позивач направляв на адресу відповідача лист №06/ЭК від 06.01.2015р. в якому просив останнього сплатити непогашену суму боргу, проте залишився без відповіді та реагування..

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що у справі, яка розглядається, сторонами погоджений графік оплати за поставлений товар, підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 530 ЦК України немає.

Крім того, відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Тобто строк (термін) здійснення часткової або повної попередньої оплати визначається відповідно до ст. 530 ЦК України тільки у разі, якщо такий строк (термін) не встановлений самим договором.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Наведене свідчить, що поставка товару без попередньої оплати не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобов'язанні.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, встановивши факт поставки товару відповідачу, що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі та не заперечувалось відповідачем, здійснення останнім часткової оплати за поставлений товар та відсутність доказів оплати товару у повному обсязі дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 779083,20грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами попередніх інстанцій перевірений розрахунок нарахованих позивачем інфляційних втрат та відсотків річних.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасну оплату товару, судова колегія касаційної інстанції погоджується з мотивами відхилення останніх.

Вищий господарський суд України, на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями фактичних обставин справи, з'ясованих судами з урахуванням наданих доказів та наявних матеріалів справи, перевіривши застосування ними норм матеріального та процесуального права, погоджується з висновками останніх про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. у справі №911/573/15 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016р. у справі №911/573/15 - залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Т.Б. Дроботова
Суддя Л.І. Рогач