ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 911/550/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. при секретарі судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом комунального підприємства Управління житлово-комунального господарства, Київська обл., м. Славутич

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Київська обл., м. Славутич

про стягнення 10618,14 гривень

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2. доручення №01-07/1327 від 11.08.2015;

від відповідача: не зявилися.

Позивач, комунальне підприємство Управління житлово-комунального господарства звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 10 618,14 гривень заборгованості за договором №114-09-Т від 01.10.2008 р., з яких 7 037,71 гривень сума заборгованості основного боргу, 142,23 гривень сума 3% річних та 1 599,39 гривень інфляційні втрати та пеня у розмірі 1 838,81 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором № 114-09-Т від 01.10.2008 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Розгляд справи відкладався.

09.03.2016 через канцелярію господарського суду Київської області позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача 15 904,71 гривні, з яких 11 832,63 гривень - сума основного боргу, 2 108,61 гривень - пеня, 211,60 гривень - 3% річних, 1 751,87 гривень - інфляційні втрати.

Заяву подано із дотриманням вимог, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, отже суд приймає її для подальшого розгляду справи щодо позовних вимог, сформульованих в ній.

28.03.2016 через канцелярію господарського суду Київської області позивачем надані додаткові пояснення (№ 01.07.-15/400 від 22.03.2016), в яких позивачем зазначено про допущену помилку щодо визначення періоду нарахування штрафних санкцій та надав уточнені розрахунки стягуваної суми пені в сумі 2 095,06 гривень, 3% річних в сумі 210,71 гривень та інфляційних втрат в сумі 2 227,39 гривень.

Враховуючи те, що в даному випадку відбулося не збільшення позовних вимог, а саме виправлення арифметичних недоліків розрахунку штрафних санкцій, що не відповідає ознакам збільшення позовних вимог, а тому не потребує направлення копії таких пояснень на адресу відповідача, не обмежує його у можливості реалізації права на подання своїх заперечень проти позову, суд сприймає зазначену заяву саме, як заяву про виправлення арифметичних помилок та в подальшому здійснював судовий розгляд справи щодо позовних вимог, остаточно сформульованих в письмових поясненнях від 22.03.2016 року.

Відповідач в жодне судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвали Господарського суду Київської області від 22.02.2016 та 09.03.2016 направлялись відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену Позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 між комунальним підприємством «Управління житлово-комунального господарства» (позивач) та фізичною особою-підприємець ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 114-09-Т. За цим договором Енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних обсягах на обєкт, загальною площею 31,6 кв.м., розташований за адресою: м. Славути, Московський квартал, б. 11, підїзд 3 договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності №60-А від 26.09.2008), а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: гаряче водопостачання протягом року; опалення в період опалювального сезону.

Вартість теплової енергії в гарячій воді визначається відповідно до затверджених уповноваженим державним органом тарифів (п.6.1. договору).

Тарифи на теплову енергію визначені в пункті 6.2 цього договору можуть змінюватися у разі прийняття уповноваженими органами відповідних нормативних актів та рішень.

Згідно до п. 6.5. договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.6. договору).

Споживач щомісячно до 1-го числа поточного місяця перераховує на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації попередню оплату у розмірі 70% від суми послуги з постачання теплової енергії за поточний місяць, відповідно до заявлених обсягів постачання та затверджених тарифів на теплову енергію. Остаточний розрахунок проводиться споживачем після предявлених енергопостачальною організацією відповідних рахунків на оплату та актів виконаних робіт протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунків.

Крім того, сторонами було укладено додатки до договору. Зокрема, додаток №1 визначені обсяги споживання теплової енергії, обумовлена вартість теплової енергії, дата зняття споживачем показань приладів обліку та дата подання звіту енергопостачальній організації.

Додатковою угодою №1 до договору, було внесено зміни до п. 6.8. договору, а саме: «За наявності заборгованості у споживача за цим договором, енергопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за одержану теплову енергію в гарячій воді, споживачу в минулі періоди за цим договором, незалежно від зазначеного в платіжному доручені призначення платежу».

Додатковою угодою №7 до договору пункт 6.2 договору та п. 2 додатку 1 договору викладено в новій редакції: тариф на теплову енергію з 01.04.2014, згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України №182 від 31.03.2014 складає 834, 17 гривень за 1 Гкал.

Додатковою угодою №14 до договору пункт 6.2 договору та п. 2 додатку 1 договору викладено в новій редакції: тариф на теплову енергію з 01.05.2015, згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України №1513 від 30.04.2015 складає 1 402,02 гривень за 1 Гкал.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання представниками сторін і діє до 30.09.2009. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмового заявлено однією із сторін (п.п. 10.1., 10.4. договору).

На виконання п. 1.1. договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 114-09-Т від 01.10.2008 позивач за період з 30.11.2014 по 31.01.2016 поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 12 572,63 гривень, що підтверджується актами про використану теплову енергію за листопад 2014 року на суму 969,42 гривень, за грудень 2014 року на суму 1 496,98 гривень, за січень 2015 року на суму 1 425,01 гривень, за лютий 2015 року на суму 1 425,01 гривень, за березень 2015 року на суму 142,06 гривень, за квітень 2015 року на суму 351,43 гривень, за жовтень 2015 на суму 689,80 гривень, за листопада 2011 року на суму 1 194,52 гривень, за грудень 2015 року на суму 1 446,89 гривень, за січень 2016 року на суму 2 153,51 гривень та предявляв відповідачу рахунки-фактури на оплату, копії яких наявні в матеріалах справи.

Надані позивачем акти з боку відповідача не підписані але з огляну на наявні в матеріалах справи докази їх надіслання на адресу відповідача, що ним жодним чином не спростовано, суд приймає зазначені акти у якості належних та допустимих доказів надання позивачем послуг, обумовлених договором у розглядуваний період.

Відповідач в супереч умов договору та взятих на себе зобовязань за надані послуги з теплопостачання в повному обсязі не розрахувався, в звязку з чим за ним рахується заявлена до стягнення сума заборгованості в розмірі 11 832,63 гривень різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю наданих послуг за теплопостачання.

30.10.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за надані послуги з вимогою повернення заборгованості, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Дослідивши обставини справи, надані судом докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляну на наступне.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначалось вище, приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзиву на позов, контррозрахунку суми заборгованості, або доказів погашення заборгованості за договорами № 114-09-Т про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2008 р. в сумі 11 832,63 гривень суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З урахуванням наведеного вище та встановлення судом наявності заборгованості відповідача перед позивачем, позовні вимоги про стягнення 11 832,63 гривень основної заборгованості підлягають задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути 2 095,06 гривень пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.3.3 договору у разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію передбачених пунктом 6.7 цього договору споживач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договору, позивачем у звязку з простроченням виконання зобовязання з оплати товару нараховано 2 095,06 гривень пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов про стягнення пені в розмірі 2 095,06 гривень, які нараховано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати товару за вказаним договором на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних витрат за спірний період, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних втрат за спірний період наступний:

Рахунок-фактуриПеріод заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
№ тп-000000748 від 30.11.2014 18.12.2014 - 02.02.2015969.421.03130.05999.47
03.02.2015 - 29.02.2016229.421.39791.08320.50
тп-000000863 від 31.12.201416.01.2015 - 29.02.20161496.981.397594.302091.28
тп-000000076 від 31.01.201513.02.2015 - 29.02.20161425.011.397565.731990.74
тп-000000192 від 28.02.201521.03.2015 - 29.02.20161425.011.197280.731705.74
тп-000000391 від 31.03.201518.04.2015 - 29.02.20161425.011.05071.251496.26
тп-000000554 від 30.04.201516.05.2015 - 29.02.2016351.431.0289.84361.27
тп-000000637 від 31.10.201517.11.2015 - 29.02.2016689.801.0128.28698.08
тп-000000722 від 30.11.201525.12.2015 - 29.02.20161194.521.0055.971200.49
тп-000000836 від 31.12.201525.12.2015 - 29.02.20161446.891.0057.231454.12
тп-000000063 від 31.12.201519.02.2016-29.02.20162153,5110,002153,51
30,50+91,08+594,30+565,73+280,73+71,25+9,84+8,28+5,97+7,23+0=1664,91 гривень.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобовязання з оплати поставленої теплової енергії за договором, вимога позивача про стягнення інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України підлягає задоволенню частково в розмірі 1 664,91 гривень, які нараховані судом відповідно до вимог закону та умов договору, в іншій частині вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Позов в частині стягнення 3 % річних в розмірі 210,71 гривень, які нараховано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у звязку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобовязань з оплати переданої теплову енергію за даним договором у спірний період на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 832,63 гривень основного боргу, 210,71 грн. 3% річних, 1 664,91 гривень інфляційних втрат, 2 095,06 гривень пені.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07101, Київська обл., м. Славутич, Ленінградський кв-л, 4/25, код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (07101, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників 8, код 31476318) 11 832 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять дві) гривні 63 коп. основного боргу, 2 095 (дві тисячі девяносто пять) гривень 06 коп. пені, 210 (двісті десять) гривень 71 коп. 3% річних, 1 664 (одну тисячу шістсот шістдесят чотири) гривні 91коп. інфляційних втрат, 1 330 (одну тисячу триста тридцять) гривень 64 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 06.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник