КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/32801/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Мохонько О.А. - дов. від 10.11.2015 року № 68

від відповідача: Кінзерський В.А. - голова правління, Дорогань О.М. - дов. від 29.03.2016 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу „Вагоноремонтник-3" на рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року

у справі № 910/32801/15 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Євро-Реконструкція" (м. Київ)

до Житлово-будівельного кооперативу „Вагоноремонтник-3" (м. Київ)

про стягнення заборгованості у розмірі 167 188 грн. 81 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Євро-Реконструкція" з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до Житлово-будівельного кооперативу „Вагоноремонтник-3" про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової боргу сумою 62 493 грн. 13 коп., 3% річних сумою 4 383 грн. 73 коп., пені сумою 56 745 грн. 70 коп.

Рішенням від 10.02.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив частково. Стягнув з ЖБК „Вагоноремонтник-3" на користь ТОВ „Євро-Реконструкція" 3% річних у розмірі 4 383 грн. 73 коп., інфляційні у розмірі 62 493 грн. 13 коп., пеню у розмірі 36 259 грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 1 547 грн. 05 коп. В іншій частині позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ЖБК „Вагоноремонтник-3" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року по справі № 910/32801/15 в частині задоволення позову та винести в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а так само зменшити розмір пені на 90% та розстрочити виконання рішення на 12 місяців.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 року апеляційна скарга ЖБК „Вагоноремонтник-3" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/32801/15 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному 29.03.2016 року відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Гончаров С.А.

Після зміни в складі колегії суддів розгляд справи почався спочатку.

В судовому засіданні 29.03.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 02.07.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Євро-Реконструкція" (Енергопостачальна організація) та Житлово-будівельний кооператив „Вагоноремонтник-3" (Покупець) уклали Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 4450095, відповідно до умов якого Енергопостачальна організація зобов'язалась виробляти, систематично поставляти та передавати у власність Покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року у кількості 1740,339 Гкал з максимальним тепловим навантаженням 0,805 Гкал/год.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначає, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. 6.4 договору від 02.07.2012 року № 4450095 всі розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які Покупець отримує від Енергопостачальної організації виключно у грошовій формі за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України.

Згідно з п. 6.5 договору від 02.07.2012 року № 4450095 Покупець щомісяця з 07 по 14 число отримує в Енергопостачальній організації оформлені бланки актів приймання передачі товарної продукції, актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та рахунок - фактуру на оплату теплової енергії з урахуванням недоплати або переплати за попередній періоди, що включають у себе вартість теплової енергії спожитої в попередньому місяці, та суми передоплати за теплову енергію (що визначається Енергопостачальною організацією з урахуванням максимального теплового навантаження визначеного цим договором). По одному примірнику підписаних актів звірки та приймання передачі товарної продукції Покупець повертає в Енергопостачальну організацію не пізніше 15 числа поточного місяця. В разі не підписання або неповернення вчасно акту звіряння цей документ вважається прийнятим в редакції Енергопостачальної організації.

У п. 6.6 договору від 02.07.2012 року № 4450095 передбачено, що Покупець самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком - фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця, в тому числі теплову енергію, яка використана субабонентами Покупця.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, Покупець зобов'язаний у 10-денний термін з часу отримання платіжних документів (але не пізніше 25 числа поточного місяця - наступного за завітним, письмово повідомити про це Енергопостачальну організацію та протягом цього строку направити свого представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акту. В іншому випадку відмова Покупця сплатити виставлений рахунок Енергопостачальної організації вважатиметься безпідставною. (п. 6.8 договору).

Даний договір укладений на термін з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із Сторін даного договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення. (п. 10.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору від 02.07.2012 року № 4450095 позивачем була поставлена теплова енергія у вигляді гарячої води, а відповідачем в свою чергу прийняті надані послуги, що підтверджується звітними відомостями за спожите тепло та теплоносій, особистими картками, Актами приймання - передавання товарної продукції за період листопад 2013 року - вересень 2015 року, Актами звіряння за період з 30.11.2013 року по 31.10.2015 року на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп.

Крім того, на виконання умов договору від 02.07.2012 року № 4450095 Позивачем були виписані рахунки-фактури на оплату за період листопад 2013 року - вересень 2015 року на загальну суму в розмірі 665 374 грн. 87 коп.

21.12.2015 року розивачем за вих. №09/юр/660 була надіслана на адресу відповідача претензія з вимогою сплатити вартість спожитої енергії в розмірі 42 457 грн. 25 коп., яка була погашена у повному обсязі 04.01.2016 року.

Як визначено ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 9.2 договору від 02.07.2012 року № 4450095 передбачено, що в разі несплати Покупцем за прийняту теплову енергію у встановлені строки Енергопостачальна організація нараховує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач просив суд стягнути на свою користь пеню у розмірі пені сумою 56 745 грн. 70 коп. за період з 26.08.2014 року по 28.09.2015 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру пені та дійшла висновку, що місцевим господарським судом вірно обмежено розмір стягуваної пені з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України щодо шестимісячного строку нарахування пені та з врахуванням того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені - до 40 746 грн. 40 коп.

Втім відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено спеціальну позовну давність в один рік для звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

03.02.2016 року відповідач подав суду заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи те, що позовна давність стосовно вимоги про стягнення неустойки (пені), нарахованої до 29.12.2014 року (29.12.2015 року - дата звернення з позовом до суду) спливла, то місцевий господарський суд правомірно обмежив розмір стягуваної пені до 36 259 грн. 99 коп.

Колегія суддів розглянула клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (ст. 22, глава 82 Цивільного кодексу України). (п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18).

Колегія суддів з урахуванням інтересів обох сторін, причин невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, наслідків порушення зобов'язання, вжиття останнім всіх заходів до виконання зобов'язання, прийшла до висновку про відсутність існування виняткових обставин для можливості застування п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Також, колегія суддів розглянула клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду протягом 12 місяців шляхом сплати щомісячних платежів рівними частками та дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення, частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом в часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9).

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання. Тобто, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Колегія суддів відзначає, що відповідачем не надано доказів того, що у разі розстрочки виконання рішення суду протягом 12 місяців заборгованість буде погашено, а так само не доведено обставин, з якими пов'язана можливість розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 62 493 грн. 13 коп. втрат від інфляції, нарахованих за період листопада 2013 року - червня 2015 року, та 4 383 грн. 73 коп. 3% річних за період з 26.11.2013 року по 29.07.2015 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла здійснила перерахунок втрат від інфляції та 3% річних та дійшла висновку місцевим господарським судом правомірно було задоволено позов в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Євро-Реконструкція" до Житлово-будівельного кооперативу „Вагоноремонтник-3" є обґрунтованими, доведеними та підлягають частковому задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу „Вагоноремонтник-3" на рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року по справі № 910/32801/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2016 року по справі № 910/32801/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/32801/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров