ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 квітня 2016 року Справа № 908/3297/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого),
Поліщука В.Ю.,
Ткаченко Н.Г.
розглянувши касаційну скаргуДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
на ухвалу та ухвалуДонецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року Господарського суду Запорізької області від 23.12.2015 року
у справі Господарського суду№ 908/3297/15 Запорізької області
за заявоюТОВ "Астір"
до ТОВ "Астір"
про визнання банкрутом
ліквідаторЛященко С.С.
В С Т А Н О В И В :

подана ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - скаржником) касаційна скарга на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.12.2015 року у справі №908/3297/15 не може бути прийнята Вищим господарським судом України до розгляду, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з таких підстав.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 111 ГПК України, касаційна скарга подається у письмовій формі і повинна містити перелік доданих до скарги документів.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України, якою встановлено форму та зміст касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1113 ГПК України, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

З 01.11.2011 року набрав чинності Закон України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року, яким встановлено ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення та ухвали господарського суду.

Підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції зі змінами, внесеними Законом України №484-VIII від 22.05.2015 року, який набрав чинності 01.09.2015 року, передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" №928-VIII від 25.12.2015 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року становив 1 378 грн.

Отже, за подання скаржником у лютому 2016 року касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 08.02.2016 року про повернення апеляційної скарги податкової інспекції на ухвалу суду першої інстанції від 23.12.2015 року (про завершення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ "Астір") підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 378 грн., що узгоджується з роз'ясненнями згідно з абзацом 3 пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/2093/15 від 12.11.2015 року "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 року роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги №6810/10/10-006 від 29.02.2016 року, скаржником не додано належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції від 08.02.2016 року у встановлених порядку та розмірі, при цьому, подано заяву про звільнення від сплати судового збору, обґрунтовану тим, що станом на 15.02.2016 року фінансування скаржника, як територіального органу державної фіскальної служби, який позбавлено пільг щодо сплати судового збору у зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" №484-VIII від 22.05.2015 року, Кабінетом Міністрів України не здійснювалося, що не відповідає вимогам пункту 2 Прикінцевих положень цього Закону.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування поважності підстав для його звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 08.02.2016 року у даній справі, колегія суддів касаційного суду не знаходить правових підстав для задоволення клопотання податкової інспекції про звільнення від сплати судового збору, оскільки непроведення розпорядником коштів вищого рівня фінансування скаржника щодо оплати судового збору не є безумовною підставою для звільнення органу державної фіскальної служби від сплати судового збору за звернення до суду касаційної інстанції після набрання чинності 01.09.2015 року змінами до Закону України "Про судовий збір", внесеними Законом України №484-VIII від 22.05.2015 року.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року у справі №908/3297/15 та повернення касаційної скарги органу державної фіскальної служби в частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції на підставі пункту 4 частини 1 статті 1113 ГПК України.

При цьому, виходячи з положень частини 3 статті 1113 ГПК України, скаржник вправі повторно звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що за змістом розділу ХІІ1 ГПК України, ухвала місцевого господарського суду у справі про банкрутство може бути оскаржена в суді касаційної інстанції лише після її перегляду в апеляційному порядку та її оскарження разом із постановою апеляційного суду, прийнятою за результатами апеляційного перегляду такої ухвали.

Як вбачається з резолютивної частини касаційної скарги податкової інспекції №6810/10/10-006 від 29.02.2016 року, предметом касаційного оскарження є також ухвала місцевого господарського суду від 23.12.2015 року про завершення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство ТОВ "Астір", яка в апеляційному порядку не переглядалася.

З огляду на таке, органу державної фіскальної служби необхідно відмовити у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.12.2015 року у справі №908/3297/15 як такої, що не може бути предметом самостійного перегляду в суді касаційної інстанції за правилами статті 107 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 62, 86, 107, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113, статтею 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

1. Відмовити ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 23.12.2015 року у справі №908/3297/15.

2. Відмовити ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року у справі №908/3297/15.

3. Касаційну скаргу ДПІ у Жовтневому районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року у справі №908/3297/15 повернути скаржнику.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Ю. Поліщук

Н.Г. Ткаченко