ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 926/1709/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Кузь В.Л.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу № 58 від 28.01.2016 р. Національного природного парку Вижницький. смт. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.01.2016 р.

у справі № 926/1709/15

за позовом: Першого заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Чернівецькій області та Берегометської селищної ради Вижницького району

до відповідача ОСОБА_2 природного парку Вижницький (надалі по тексту НПП «Вижницький»), смт. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Виженська сільська рада Вижницького району, с. Виженка, Вижницького району, Чернівецької області

про відшкодування 928 961,00 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу

За участю представників:

від прокуратури: ОСОБА_3 прокурор;

від позивача-1: не зявився;

від позивача-2: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: не зявився;

Права та обовязки прокурору та сторонам в судовому засіданні відповідно до ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 81-1 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15.01.2016 р. у справі №926/1709/15 (суддя Миронюк С.О.) позов задоволено. Стягнуто з НПП Вижницький на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області шкоду, заподіяну порушенням природоохоронного законодавства, на суму 928 961 грн. на р/р 0013, назва банку одержувача - УДКСУ у Вижницькому районі, код ЄДРПОУ - 37984590, МФО банку одержувача - 856135, код платежу 24062100 (за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища), які перераховано одержувачам коштів: -50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Виженської сільської ради в сумі 464 480,50 грн.; -20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 185 792,20 грн.;- 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 278 688,30 грн.

Стягнуто з НПП Вижницький на користь прокуратури Чернівецької області судовий збір в сумі 13934,42 грн.

НПП "Вижницький" подано апеляційну скаргу № 58 від 28.01.2016., в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано наступного:

- суд в порушення вимог ст.ст. 22,57,63 ГПК України прийняв до розгляду 11.03.2016 р. клопотання прокурора про уточнення позовних вимог після початку розгляду справи по суті, яке по суті є підставою зміни підстав позову. Адже в цьому клопотанні прокурор зазначає, що оскільки під час розгляду справи встановлено, що порушення природоохоронного законодавства відбулося на території Виженської сільської ради, тому шкоду належить зарахувати до спеціального фонду Виженської сільської ради, а не Берегометської, як було зазначено в позовній заяві;

- позивачем не доведено факт вчинення незаконних рубок працівниками НПП «Вижнецький». Натомість, в акті перевірки вказано, що незаконні рубки вчинені невідомими особами, а вироком Вижницького районного суду Чернівецької області встановлено, що ОСОБА_4 неналежно виконував свої посадові обовязки та не забезпечив належної охорон природних комплексів парку, проте не вказано про його причетність до незаконної рубки;

- позивачем необґрунтовано застосовано для визначення розміру шкоди розрахунок, проведений Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 541 від 24.07.2013 р., оскільки підставою позову є порушення НПП «Вижницький» природоохоронного законодавства, яке виразилося в неналежній охороні природних комплексів, а сума збитків нарахована за порушення природоохоронного законодавства щодо незаконної порубки лісів.

Прокуратура Чернівецької області та Державна екологічна інспекція в Чернівецькій області у запереченнях на апеляційну скаргу та у відзиві на апеляційну скаргу просять рішення суду залишити без змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та ґрунтується на фактичних обставинах справи, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідачем та третьою особою подані суду клопотання за вих.№178 від 02.03.2016 р. (за вих. № 233 від 01.04.2016 р.) та за вих. № 190 від 02.03.2016 р. відповідно про розгляд справи у відсутності представника.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін та прокурора в судових засіданнях, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією в Чернівецькій області з 25.09.2013р. по 30.09.2013р. проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства з додержання режиму територій та обєктів природно-заповідного фонду, за результатами якої складено акт, в якому зафіксовано факт незаконної вирубки 107 сироростучих дерев породи ялиця в кварталі 21 виділ 1,2,3 Вижницького ПНДВ НПП Вижницький.

Діаметри пнів замірялись працівниками НПП Вижницький повіреною рулеткою та зазначались як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим значеннями діаметрів. Замір пнів проводився за фактичним зрізом.

Як вбачається з Акту перевірки один примірник Акту був наданий представнику відповідача. Зауваження та заперечення до вказаного Акту відповідачем не надавались, що відповідачем не спростовано.

З урахуванням складеного акту перевірки, відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. №541 „Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд Державною екологічною інспекцією проведено розрахунок розміру збитків, заподіяних державі в результаті незаконної вирубки дерев в сумі 928 961 грн. (а.с.24-25).

Судовим слідством у кримінальному провадженні № 000006 стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 367 КК України встановлено, що ОСОБА_5, працюючи на посаді майстра охорони природи Вижницького ПНДВ НІШ Вижницький, перебуваючи на ввіреному йому обході № 7 на території смт. Берегомет, в період з 24 грудня 2012 року по 25 вересня 2013 року неналежно виконував свої службові обовязки, ОСОБА_4 не виявив незаконної рубки та не повідомив керівництво НПП Винницький про неї, що призвело до неможливості встановити винних осіб та унеможливило відшкодування заподіяної шкоди.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.09.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та на підставі ст. 75 КК України - звільнено від відбування основного покарання строком на 1 рік 6 місяців.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Таким чином, внаслідок службової недбалості ОСОБА_5 охоронюваним законом державним інтересам у сфері охорони, відтворення сталого і раціонального використання лісових ресурсів завдано істотну матеріальну шкоду природному середовищу, розмір якої внаслідок незаконної вирубки 107 дерев породи ялиця становить 928 961 грн., які позивач просить стягнути з НПП "Вижницький" в судовому порядку (а.с.29-31).

Згідно з правовою позицією, викладеною в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 10.12.2004 р. № 17 Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена без відповідного дозволу, за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства, до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків, не на призначених ділянках чи понад установлену кількість та ін.

В свою чергу, Вищий арбітражний суд України в пункті 6.1.2 роз'яснення № 02-5/744 від 27.06.2001р. зазначив, що у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки зазначені в ст. 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Відповідно до ст.64 Закону України Про природно-заповідний фонд України відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у порушенні вимог щодо використання територій та обєктів ПЗФ.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що НПП Вижницький є постійним лісокористувачем вищезазначених земельних ділянок.

З врахуванням наведеного судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що НПП Вижницький, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив з вини свого працівника самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження непризначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів, незаконних порубок, не запобігав порушенню законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів щодо їх усунення.

У відповідності до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Відповідно до частин 3, 4 статті 17 Лісового кодексу України, ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Як зазначалось вище, земельні ділянки на яких здійснено порубку лісів, знаходяться у користуванні НПП Вижницький, який є її постійним лісокористувачем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно із п.5 ст. 64 (Основні вимоги щодо ведення лісового господарства) зазначеного Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов'язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (ст. 86 Лісового кодексу України).

Стаття 89 Лісового кодексу України визначає, що охорону і захист лісів на території України здійснює державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління. До таких підприємств належить і відповідач, який є державним підприємством.

Відповідно до ст. 90 Лісового кодексу України, основними завданнями державної охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, тощо.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що працівник НПП Вижницький в період з 24 грудня 2012 року по 25 вересня 2013 року не забезпечив належного збереження довірених йому матеріальних цінностей, хоча повинен здійснювати державну лісову охорону і збереження лісів, чим допущено їх незаконну рубку, а саме самовільну рубку лісу на земельних ділянках Вижницького ПНДВ НПП Вижницький..

Згідно із п.п.1, 5 ч.2 ст. 105 цього Кодексу відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи: винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст.107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обовязків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що незабезпечення працівником відповідача належної охорони лісу, що стало наслідком проведення незаконної рубки лісу, внаслідок чого було завдано збитки за порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах обєктів природо-заповідного фонду, є незаконною дією, на підставі якої позивачем здійснено розрахунок шкоди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 541 від 24.07.2013 р. «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд».

Відповідно до п. 4 "Положення про державну лісову охорону", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 976 від 16.09.2009 року, що кореспондується із ст. 90 Лісового кодексу України, основними завданнями держлісохорони є здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства власниками лісів, всіма лісокористувачами та користувачами мисливських угідь, іншими юридичними і фізичними особами, забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, актів перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, розрахунків завданої шкоди заподіяної лісовому господарству самовільною порубкою дерев, проведених на підставі постанови Кабінету Міністрів України №541 від 24.07.2013р. "Про такси обчислення шкоди, заподіяної порушення законодавства про природно-заповідний фонд, вироку Вижницького районного суду Чернівецької області встановив порушення відповідачем вимог законодавства про охорону навколишнього середовища, внаслідок чого державі було заподіяно шкоду в розмірі 928 961 грн.

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Доказів оскарження зазначеного акту у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, а відтак, на час вирішення спору він є чинним, відомості, зазначені в акті, відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, розмір визначеної в розрахунках шкоди не заперечений, контррозрахунок шкоди не подано. Отже, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що службова особа відповідача не забезпечила охорону лісу від незаконних порубок.

Таким чином, місцевий суд відповідно до вимог статей 19, 63, 64, 67, 69,105, 107 Лісового кодексу України, статей 16, 20, 42, 47, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України, правомірно дійшов висновку, що незабезпечення службовою особою відповідача охорони лісу і є тою незаконною, неправомірною дією, яка призвела до незаконної рубки лісу, внаслідок чого державі завдано збитків, відтак контролюючим органом правомірно здійснено розрахунок заявленої до стягнення суми збитків, на підставі такс обчислення шкоди, заподіяної порушення законодавства про природно-заповідний фонд, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №541 від 24.07.2013р.

Відтак, наведеними обставинами справи, встановленими судом першої інстанції та доказами, наявними в матеріалах справи спростовуються доводи скаржника щодо недослідження судом розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної рубки дерев та відсутності відповідальності відповідача за заподіяну шкоду лісовому господарству.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно із ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 ЦК України у вирішенні спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивачем не доведено факту вчинення незаконних рубок працівниками НПП «Вижнецький», судова колегія зазначає, що вина працівника відповідача у заподіянні шкоди, у даному випадку, встановлена вироком суду в кримінальній справі.

Щодо доводів скаржника стосовно безпідставності розгляду судом першої інстанції після початку розгляду справи по суті клопотання прокурора від 11.012016 р., яким на йому думку, було змінено підстави позову, а також примірник якого не був надісланий сторонам у справі, судова колегія зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.2016 р. через канцелярію суду від прокурора надійшло клопотання, відповідно до яким було внесено зміни до п. 2 резолютивної частини позовної заяви, що оскільки під час розгляду справи встановлено, що порушення природоохоронного законодавства відбулося на території Виженської сільської ради, кошти належить зарахувати до спеціального фонду Виженської сільської ради, а не Берегометської, як було зазначено в позовній заяві.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

З врахуванням наведеного судова колегія зазначає, що прокурор відповідно до клопотання від 11.01.2016 р. не змінив підстави позову. Разом з тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви кредитором у даній справі є Державна екологічна інспекція у Чернівецькій області, на користь якої за рішенням суду і стягнено розмір завданої шкоди, яка в свою чергу відповідно до ст. 69 Бюджетного кодексу України розподілена у відповідних частинах як надходження до місцевого, обласного та державного бюджетів.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, відповідач відповідно до норм ГПК України має право ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі і з наявним в матеріалах справи клопотанням прокурора від 11.01.2016 р.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та в повній мірі спростовують всі твердження відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.01.2016 р. у справі №926/1709/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 08.04.2016р.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Кузь В.Л.

суддя Орищин Г.В.