ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 Справа № 917/192/16

За позовом Фермерського господарства "Максименко", 75732, Херсонська область, Скадовський район, с. Петрівка, вул. Миру, 3 "А"

До відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс", 36037, АДРЕСА_1

Про стягнення 190 300,00 грн., з яких 110 000,00 грн. - сума передоплати за непоставлений товар за умовами Договору купівлі-продажу № 10/08-02 від 10.08.2015 р. та 80 300, 00 грн. пеня відповідно до п. 5.2 договору за недопоставку товару (озима пшениця)

Суддя Бунякіна Г.І.

Представники :

від позивача : не з'явилися (див. протокол судового засідання);

від відповідача : не з'явилися (див. протокол судового засідання).

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 10.03.2016 р. в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами та неявку відповідача.

31.03.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Фермерського господарства "Максименко", с. Петрівка про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс", м. Полтава 190 300,00 грн., з яких 110 000,00 грн. - сума передоплати за непоставлений товар за умовами Договору купівлі-продажу № 10/08-02 від 10.08.2015 р. та 80 300,00 грн. пеня відповідно до п. 5.2 договору за недопоставку товару (озима пшениця).

Позивач представництво у судове засідання не забезпечив, електронною поштою надіслав клопотання № б/н від 28.03.2016 року (вх. № 3881 від 28.03.2016 року) про розгляд справи за відсутності представника та повідомив, що на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви. Явка позивача у судове засідання обовязковою не визнавалася.

Відповідач не скористався наданими йому правами (ст. 22 ГПК України) для захисту своїх інтересів, на позов не відреагував, представництво у судове засідання вдруге не забезпечив. Процесуальні документи, які направлялися за вказаною у позовній заяві адресою, повернулися до суду з відмітками поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

У п. 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" від 13.08.2008 р. № 01-8/482 (із змінами і доповненнями) зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у пп. 3.9.2 постанови від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, належне повідомлення відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання згідно з п. п. 2.6.11, 2.6.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., суд не розцінює неявку сторін та невиконання відповідачем вимог суду як підставу для подальшого відкладення розгляду справи та розглядає спір за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані документальні докази, суд,

встановив :

10.08.2015 р. між Фермерським господарством "Максименко" (покупець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" (продавець) укладено Договір купівлі - продажу № 10/08-02 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобовязаний передати товар у власність покупця, а покупець зобовязаний прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- товаром за цим договором є насіння озимої пшениці "Оградська" еліта та "Єсаул" еліта загальною кількістю по 20 тон кожної, загальна сума договору складає 183 333,33 грн. без ПДВ, ПДВ 20 % - 36 666,67 грн. Всього сума договору з ПДВ - 220 000,00 грн. (п. 2.1.-2.4 Договору);

- оплата товару здійснюється на підставі рахунку (накладної) продавця на умовах 100 % передоплати безготівковим розрахунком на поточний рахунок продавця протягом 3 банківських днів (п. 4.2 Договору);

- продавець зобовязаний поставити товар протягом 10 банківських днів з моменту оплати даного товару покупцем (п. 4.3 Договору);

- за несвоєчасну поставку товару продавець сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,5 % вартості непоставленого чи недопоставленого товару за кожний день прострочки (п. 5.2. Договору).

Відповідач на виконання умов договору 10.08.2015 року виставив рахунок № 90 на оплату насіння озимої пшениці "Оградська" еліта та "Єсаул" еліта загальною кількістю по 20 тон кожної. Платіжним дорученням № 149 від 20.08.2015 року позивач сплатив 110 000,00 грн. передоплати за 20 тон насіння озимої пшениці "Оградська" еліта (а. с. 45) та отримав зазначений обсяг товару від відповідача. Вказані обставини підтверджуються видатковою накладною № 67 від 27.08.2015 року та товаро - транспортною накладною № 67 від 27.08.2015 року (належним чином засвідчені копії залучено до матеріалів справи, а. с. 43-44).

Платіжним дорученням № 167 від 28.08.2015 року позивач сплатив 110 000,00 грн. передоплати за 20 тон озимої пшениці "Єсаул" еліта (а. с. 23), проте відповідачем товар не поставлено. 18.09.2015 року ФГ "Максименко" звернулося до контрагента із пропозицією забрати сплачений товар власним транспортом (а. с. 24-27), але відповіді на лист не надходило.

21.09.2015 року, 23.10.2015 року та 04.12.2015 року позивач звертався до відповідача з вимогами щодо повернення сплачених коштів у звязку з невиконанням строків та порядку поставки посівного матеріалу (а. с. 28, 32, 34) . Вказані вимоги відповідачем отримані (а. с. 29-31, 33, 35), проте будь-якого реагування на адресу ФГ "Максименко" не надходило.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 190 300,00 грн., з яких 110 000,00 грн. - сума передоплати за непоставлений товар за умовами Договору купівлі-продажу № 10/08-02 від 10.08.2015 р. та 80 300,00 грн. пеня відповідно до п. 5.2 договору за недопоставку товару (озима пшениця).

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій сторони - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення передоплати за другу частину товару. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором оплачений товар не поставив. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 110 000,00 грн. передоплати підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.2 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну поставку товару продавець сплачує покупцеві пеню у розмірі 0,5 % вартості непоставленого чи недопоставленого товару за кожний день прострочки.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 80 300,00 грн. пені, суд прийшов до висновку про їх задоволення (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: ОСОБА_2 9.1.3" та додано до матеріалів справи).

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 110 000,00 грн. - суми передоплати за непоставлений товар за умовами Договору купівлі-продажу № 10/08-02 від 10.08.2015 р. та 80 300,00 грн. пені відповідно до п. 5.2 договору за недопоставку товару (озима пшениця) підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 22, ст. 49, ст. 75, ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" (36037, АДРЕСА_1, ) на користь Фермерського господарства "Максименко" (75732, Херсонська область, Скадовський район, с. Петрівка, вул.. Миру, 3 "А", ) - 110 000,00 грн. - сума передоплати за непоставлений товар за умовами Договору купівлі-продажу № 10/08-02 від 10.08.2015 р., 80 300,00 грн. пеня відповідно до п. 5.2 договору за недопоставку товару (озима пшениця) та 2 854,50 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. Копію рішення направити сторонам за вказаними у вступній частині адресами.

Повне рішення складено 06.04.2016 року.

Суддя Г.І.Бунякіна