ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа № 926/1857/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Бохонок В.З.

з участю позивача і його представника ОСОБА_1

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року по справі №926/1857/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 27968,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Чернівецької області із позовом до дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення 27968,97 грн., з яких сума 3% річних - 4598,21 грн., інфляційні нарахування - 23369,97 грн. за період прострочення з 15.12.2012р. до 15.12.2015р. Надалі позивач збільшив розмір позовних вимог і просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 42983,10 грн. з яких сума 3% річних за період з 15.12.2012р. до 15.12.2015р. становить 4401,00 грн., сума інфляційних за період з грудня 2012р. до листопада 2015 року становить 38582,10 грн. Збільшення розміру позовних вимог спричинене виправленням помилки у розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань. Суд ухвалою від 21 січня 2016 року прийняв заяву про збільшення позовних вимог (а.с.43-50).

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої Господарським судом Чернівецької області ухвалою від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення 111887,54 грн. заборгованості за договором підряду - надані позивачем послуги по влаштуванню водовідвідних канав на дорогах району загального користування та погрузочно-розгрузочних робіт екскаватором 0+КМН4GP.

Правовою підставою вимог позивач зазначає ст.ст. 525, 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 202 ГК України.

Господарський суд Чернівецької області (суддя Гушилик С.М.) рішенням від 04 лютого 2016 року позов задовольнив і присудив стягнути з Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь приватного підприємця ОСОБА_2 4401,00 - 3% річних, 38582,10 - інфляційні витрати, 1218 грн. судового збору.

Суд першої інстанції покликаючись на норми процесуального і матеріального права, зокрема на положення ст.ст. 257, 261, 509, 526, 598, 599, 610, 625 ЦК України, правові позиції Верховного Суду України дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності та задовольнив уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі дочірнє підприємство "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року по справі №926/1857/15. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, порушив норми матеріального і процесуального права, зокрема ст.ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України. Стверджує, що строк виконання основного зобов'язання відповідачем згідно умов мирової угоди сплив 12 червня 2012 року, позов заявлено у грудні 2015 року і відповідач у судовому засіданні 28 грудня 2015 року заявив про застосування позовної давності. Відтак суд повинен був відмовити у позові за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Про розгляд справи сторонам повідомлено належним чином.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу. У судовому засіданні представник позивача просить відхилити апеляційну скаргу. Рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Згідно з ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача і вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року по справі №926/1857/15 слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вичинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За визначенням статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленум Вищого господарського суду України у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї (п.5.1.). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (п.7.1.).

Відповідно до частини четвертої статті 78 ГПК України про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі. Зазначена норма кореспондується з вимогою пункту 7 статті 80 цього Кодексу, згідно з якою господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

За приписами частини п'ятої статті 124 Конституції України та статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно із статтею 17 закону України «Про виконавче провадження» ухвала господарського суду є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 11 листопада 2015 року, у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Предметом спору у цій справі є вимога позивача стягнути з відповідача інфляційні нарахування і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання згідно мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012.

За змістом ухвали Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012 сторони 04 квітня 2012 року уклали, а суд затвердив мирову угоду на умовах, за якими відповідач визнає основну заборгованість позивачу у сумі 98900 грн. і зобов'язується погасити цю суму упродовж шести місяців з моменту укладення мирової угоди, а відповідач відмовляється від позовних вимог у частині стягнення 8426,30 грн. інфляційних та 4561,24 грн. - 3% річних. Також позивач погоджується на відстрочку сплати позивачем основного боргу в сумі 98900 грн. - на шість місяців з моменту укладення мирової угоди.

Відповідач частково виконав мирову угоду - 12 червня 2012 року сплатив частину боргу в сумі 50000 грн. Після сплину 05 жовтня 2012 року шести місяців відстрочки виконання мирової угоди позивач звернувся про примусове виконання ухвали. За заявою позивача державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області постановою від 14 січня 2013 року відкрив виконавче провадження ВП №35934639 з примусового виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012.

Листом від 27 листопада 2015 року за №2915/03-15 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області надав інформацію згідно з якою ухвала Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012 не виконана.

Отже, мировою угодою сторони визначили строки виконання грошового зобов'язання. Відповідач не виконав повністю мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012, у резолютивній частині якої викладено зміст мирової угоди, - не сплатив позивачу 48900,00 грн. основного боргу. Не стягнена ця сума з відповідача і державною виконавчою службою при здійсненні виконавчого провадження ВП №35934639.

На підставі приписів ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 48900,00 грн. позивач на цю суму боргу нарахував 4401,00 грн. - 3% річних за період з грудня 2012 року до грудня 2015 року та 38582,10 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2012 року до листопада 2015року та звернувся до суду про стягнення цих сум з відповідача.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірною і обґрунтованою.

Відповідач не спростував і не заперечив факту укладення 04 квітня 2012 року мирової угоди у справі №5027/145/2012 та невиконання ним ухвали Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012, в резолютивній частині якої викладено умови мирової угоди. Доводи відповідача зводяться до заяви про пропущення позивачем строку позовної давності зі стягнення неоплаченого боргу за мировою угодою, перебіг якого почався 05 жовтня 2012 року, й, відповідно, спливу позовної давності до додаткових вимог: нарахування і стягнення інфляційних втрат, 3% річних.

За приписами статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Мировою угодою сторони визначили строки виконання грошового зобов'язання, яке відповідач частково виконав. Щодо стягнення несплачених відповідачем 48900,00 грн. боргу ухвала Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012 про затвердження мирової угоди з 14 січня 2013 року перебуває на примусовому виконанні державної виконавчої служби.

Слід зазначити, що позивач у межах строків, визначених законом України «Про виконавче провадження», звернувся до державної виконавчої служби із заявою про виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області постановою від 14 січня 2013 року відкрив виконавче провадження ВП №35934639 з примусового виконання ухвали Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012. Виконавче провадження № ВП 35934639 не виконано дотепер.

Інфляційні нарахування на суму простроченого грошового зобов'язання та 3% річних не є неустойкою чи іншими санкціями, а є способом покриття знецінення безспірною сумою грошових коштів та отримання компенсації від боржника за користування ним грошима, належними до сплати кредиторові згідно ухвали Господарського суду Чернівецької області від 04 квітня 2012 року у справі №5027/145/2012.

Відтак немає законних підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних.

Щодо судового збору.

Львівський апеляційний господарський суд ухвалою від 29 лютого 2016 року задовольнив клопотання відповідача - відстрочив до 30 березня 2016 року Дочірньому підприємству «Чернівецький облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року у справі №926/1857/15.

Відповідач отримав ухвалу 04 березня 2016 року, про що зазначено у повідомленні про вручення поштового відправлення, проте не сплатив судового збору, не повідомив про причини невиконання ухвали.

Згідно із частино першою статт1 4 та підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року №484-УІІІ за подання апеляційних скарг на рішення суду встановлена ставка судового збору - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до вимог статті 9 названого Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

За подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року у справі №926/1857/15 відповідач повинен був сплатити 1339,80 грн. судового збору, однак не сплатив.

Згідно з ст. 49 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги судовий збір суд покладає на відповідача і стягує з відповідача 1339,80 грн. судового збору в дохід спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 04 лютого 2016 року у справі №926/1857/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» без задоволення.

Стягнути з дочірнього підприємства «Чернівецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код 31963989, м. Чернівці, вул. Головна, 205) до спеціального фонду Державного бюджету України 1339,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Чернівецької області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гриців В.М.

суддя Давид Л.Л.

суддя Кордюк Г.Т.