ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа № 925/224/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача - Драченко В.С. - адвокат,

від відповідача - Луговський О.С. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

м. Черкаси

до Черкаської міської ради, м. Черкаси

про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 до Черкаської міської ради про визнання укладеною між сторонами додаткової угоди до договору оренди землі від 23 лютого 2006 року (державна реєстрація від 01 червня 2006 року НОМЕР_2), за якою Черкаська міська рада (Орендодавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (Орендар), дійшли згоди про поновлення договору оренди землі до 18 травня 2025 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15 березня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 29 березня 2016 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 29 березня 2016 року на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву на 07 квітня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, однак письмового відзиву на позовну заяву суду не надав. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначав, що рішенням Черкаської міської ради від 19 листопада 2015 року за №2-1840 було відмовлено у поновленні фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 договору оренди землі по АДРЕСА_2 та відмовлено у підписанні додаткової угоди. Крім того позивачу було рекомендовано звернутися до Черкаської міської ради із заявою про укладення договору пайової участі на утримання об'єктів благоустрою.

В судовому засіданні, яке відбулося 07 квітня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/224/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 1999 року позивачем було придбано у власність металевий павільйон, який знаходиться в м. Черкаси по АДРЕСА_2 та розташований на земельній ділянці площею 22,7 кв.м.

В подальшому 23 лютого 2006 року між Черкаською міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди землі.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору орендодавець на підставі рішення Черкаської міської ради від 24 листопада 2005 року №8-803 зобов'язався надати, а орендар - прийняти в строкове платне користування земельну ділянку площею 22,7 кв.м. по АДРЕСА_2 під торговий кіоск в комплексі із зупинкою громадського транспорту. За цільовим призначенням земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Договір зареєстрований у Черкаській регіональній філії ДП "Центр державного земельного кадастру" при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 червня 2006 року за НОМЕР_2.

Згідно п. 3.1. договір укладено до 24 листопада 2015 року (без права передачі її в суборенду).

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 14.1 договору).

Частиною першою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об'єктом оренди є земельна ділянка.

За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно п. 3.1. договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

10 липня 2015 року (більш ніж за 90 днів до закінчення дії вказаного вище договору) позивач направив на адресу відповідача заяву за вих. №4189-3 від 10 липня 2015 року про поновлення договору оренди земельної ділянки (а.с. 19).

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Однак відповіді на заяву відповідач не надав, будь-якого рішення не прийняв.

В подальшому позивач заявою від 01 лютого 2016 року повторно звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди, долучивши також і проект відповідної додаткової угоди в трьох екземплярах (а.с. 20-21).

Відповідне клопотання відповідачем було отримано 05 лютого 2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22).

У відповідь на подану позивачем заяву, Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради направив позивачу лист від 17 лютого 2016 року № 1387.01.25, у якому зазначено, що сесією Черкаської міської ради від 19 листопада 2015 року було прийнято рішення за №2-1840 "Про відмову у поновленні фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 договору оренди землі по АДРЕСА_2" та відмовлено у підписанні додаткової угоди з посиланням на норми частин 1,4 та 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", які передбачають, що переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку Черкаської міської ради оформляється відповідним рішенням.

Крім того у вищевказаному рішенні було запропоновано позивачу звернутися до Черкаської міської ради із заявою про укладення договору пайової участі на утримання об'єктів благоустрою.

Однак належних та допустимих доказів направлення (вручення) вищевказаного рішення позивачу у місячний термін, передбачений ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" матеріали справи не містять.

Крім того відмова від укладання додаткової угоди про поновлення дії договору оренди землі в зв'язку з тим, що відсутнє відповідне рішення орендодавця є необґрунтованою, оскільки згідно ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

При цьому слід вказати, що попередня редакція ст. статті 33 Закону України "Про оренду землі" (до внесення змін Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що набрав чинності з 12 березня 2011 року) не передбачала автоматичного поновлення договорів оренди землі. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язувалася з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

До спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки, тобто редакція ст. 33 Закону яка діє з 12 березня 2011 року (п. 2.17 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Отже, на даний час реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності не пов'язується з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Крім того пропозиція відповідача про необхідність звернення позивача з заявою про укладення договору пайової участі на утримання об'єктів благоустрою є помилковою, оскільки нормами Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі", передбачено, що підставою для надання землі в користування є саме договір оренди, а не договір пайової участі на утримання будь-яких об'єктів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою площею 22,7 кв.м. після закінчення строку договору оренди землі від 23 лютого 2006 року, про що свідчить сплата орендної плати за грудень 2015 року - лютий 2016 року (а.с. 24-26), договори оренди про передачу в користування приміщення магазину, розташованого за адресою м. Черкаси, АДРЕСА_2, товарні чеки на підтвердження отримання позивачем орендної плати за користування приміщень, а також відсутність акту про повернення землі орендодавцю.

Імперативною нормою частини 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Однак, відповідач протиправно ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 23 лютого 2006 року про його поновлення, чим порушує вимоги частини 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та права і охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до частини 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено наступні юридичні факти: орендар продовжує користуватися виділеною (орендованою) земельною ділянкою; орендар належно виконував та виконує свої обов'язки за договором, обґрунтованого письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди у визначений Законом строк орендарю направлено не було, а також те, що відповідач зволікає та ухиляється від укладання додаткової угоди про поновлення договору.

Вищенаведене є підставою, що передбачена частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", для поновлення договору оренди.

При цьому судом враховано відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України від 25 лютого 2015 року у справі №6-219цс14 (прецедентне рішення).

Згідно ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, оскільки за змістом ст. 33 Закону України "Про оренду землі" підписання додаткової угоди, яка має оформлювати факт поновлення договору, є обов'язковим, то до відносин щодо її підписання підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України щодо порядку обов'язкового укладення чи зміни договорів.

За змістом ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Крім того, відповідно до частин 4, 5 ст. 188 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк зарахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відтак, нормами законодавства України прямо встановлена обов'язковість оформлення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту поновлення договору (ст. 33 Закону України "Про оренду землі") та передбачена можливість укладення правочинів про зміну договору за рішенням суду (ст. ст. 187, 188 ГК України).

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема застосування інших, передбачених законом, способів.

Визнання укладеною в судовому порядку угоди до договору за своєю правовою природою фактично є вимогою позивача про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, що в силу приписів п. 2.18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" є належним способом захисту свого порушеного права.

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 23 лютого 2006 року є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було спростовано доводи викладені позивачем у позовній заяві.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати укладеною між Черкаською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 додаткову угоду до договору оренди землі від 23 лютого 2006 року (державна реєстрація від 01 червня 2006 року НОМЕР_2), за якою Черкаська міська рада (Орендодавець), з одного боку та фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (Орендар) з другого боку, керуючись ст. 33 Закону України "Про оренду землі" дійшли згоди про поновлення договору оренди землі від 23 лютого 2006 року (державна реєстрація від 01 червня 2006 року НОМЕР_2) до 18 травня 2025 року.

3. Стягнути з Черкаської міської ради, вул. Б.Вишневецького,36, м. Черкаси, ідентифікаційний код 25212542 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 11 квітня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович