РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа №910/17596/15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет"

до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про стягнення 73 354,23 грн.

Представники сторін:

від позивача: Мартиненко М.О. - представник за довіреністю № 84-3 від 10.12.2015 року;

від відповідача: Потатуєв В.П. - представник за довіреністю № 28 від 01.12.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" про стягнення 73 354,23 грн., а саме: 43 706,00 грн. - основного боргу, 28 146,66 грн. - збитків від інфляції, 1 501,57 грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.10.2015 року у справі №910/17596/15 позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, б. 26, офіс 505; ідентифікаційний код 00153117) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (61067, м. Харків, вул. Довгалевського, б. 7; ідентифікаційний код 35071033) 43 706 (сорок три тисячі сімсот шість) грн. 00 коп. основного боргу та 1 088 (одну тисячу вісімдесят вісім) грн. 57 коп. - витрат по сплаті судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.01.2016 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на рішення господарського суду м. Києва від 01.10.2015 року у справі №910/17596/15 залишено без задоволення, а рішення без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.02.2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.01.2016 року та рішенням господарського суду м. Києва від 01.10.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/17596/15 передано на новий розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.03.2016 року суддею Мудрим С.М. прийнято справу до свого провадження, розгляд справи призначено на 28.03.2016 року.

В судовому засіданні 28.03.2016 року представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 11.03.2016 року.

Представник відповідача не виконав вимоги ухвали суду від 11.03.2016 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

20.12.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Кор-Мет" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (покупець) укладено договір поставки №1102/1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався передати (поставити) протягом певного строку у власність покупця товар відповідно до Специфікації (додаток 1), а покупець зобов'язався прийняти цей товар та оплатити його на умовах, визначених договором (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Специфікацією №1 до договору (додаток №1) сторонами встановлено наступне найменування товару, що постачається за договором: батареї акумуляторні 6СТ-140 у кількості 2 штуки, батареї акумуляторні 6СТ-60 у кількості 2 штуки, батареї акумуляторні 6СТ-190 у кількості 34 штуки, загальною вартістю 43 706,00 грн.

Відповідно до п.11.1 договору, цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.07.2014 року.

Згідно з п. 2.1 договору, товар поставляється постачальником на умовах DDP - база ПТОиК, АРК Крим, Сакський район, село Каменоломня, вул. Київська, 7 (у відповідності до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року). Транспортні витрати по доставці товару в пункт призначення включені в ціну товару.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що сума договору складає 43 706,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п.4.2 договору, оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника по факту поставки товару з відстрочкою платежу протягом 120 календарних днів на підставі підписаного акту приймання-передачі.

В обґрунтування факту поставки товару позивачем надано ксерокопію акту прийому-передачі від 23.12.2013 року до договору на суму 43 706,00 грн., з печаткою та підписом ДАК "Чорноморнафтогаз", видаткової накладної №291 від 23.12.2013 року на суму 43 706,00 грн., товарно-транспортної накладної обидва документи з штампом зав. складом № 1 ДАК "Чорноморнафтогаз".

28.07.2014 року позивач звернувся до відповідача з листом № 28/07 в якому просив оплатити заборгованість за договором поставки № 1102/1 від 20.12.2013 на загальну суму 43 706,00 грн.

19.09.2014 року відповідач листом № 20-791 повідомив позивача, що на момент звернення ТОВ "Кор-Мет" з вимогою про сплату заборгованості в розмірі 43 706,00 грн. ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" в результаті неправомірних дій вже було націоналізовано самопроголошеною владою АР Крим, а за юридичною адресою ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" створено нове підприємство, яким привласнено оригінали документів та майно ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз".

02.03.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 53 про стягнення заборгованості в сумі 43 706 грн. 00 коп. і 3% річних та індексу інфляції.

Відповідь на вказану претензію в матеріалах справи відсутня.

Судом встановлено відсутність у позивача оригіналів акту прийому-передачі від 23.12.2013 року до договору на суму 43 706,00 грн., видаткової накладної №291 від 23.12.2013 року на суму 43 706,00 грн. та товарно-транспортної.

Відсутність оригіналів вищезазначених документів позивач пояснює тим, що вказані документи разом з товаром направлялись до підрозділу відповідача в АР Крим, як це передбачено п.2.4 Договору поставки № 1102/1 від 20.12.2013 р , за адресою Сакський р-н, с. Каменоломня, вул. Київська, 7. Повернутись вони мали поштою після підписання. Бухгалтерія ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ» повідомляла, що екземпляри позивача, підписані ними, направлені поштою, але до позивача вони не надійшли. Через загострення політичної ситуації у березні 2014 року поштове сполучення з АР Крим було перервано і бухгалтерія позивача, зв'язалась з Кравцовою Тетяною, начальником сектору бух.обліку і звітності ДАТ «ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ», і просила її електронною поштою, через мережу Інтернет, надіслати скановану копію вказаних документів. Вказані документи було надіслано позивачу 29.05.2014 р. з ел.адреси на електронну адресу нашого бухгалтера . де вони і зберігається на сьогодні.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що право власності на товар переходить з моменту отримання товару покупцем та підписання сторонами накладної та акту приймання-передачі.

Постачальник зобов'язаний надати покупцю 2-й екземпляр товарно-транспортної накладної у відповідності з розділом 11 «Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 (п.3.5 договору).

Так, відповідно до п.11.1 вищезазначених Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом) (п.11.4 Правил).

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику (п.11.6 Правил).

З умов договору вбачається, що позивач вважається і вантажовідправником і перевізником одночасно.

Проте, позивачем не надано оригінал свого екземпляру товарно-транспортної накладної.

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24 травня 1995 року, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1-2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (в редакції на момент виникнення правовідносин) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року №99 (чинної на момент виникнення зобов'язання) передбачено, що приймання товарів мають право здійснювати робітники отримувача (покупця), уповноважені керівництвом підприємства - отримувача.

Вказаною Інструкцією передбачено, що товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям тільки за довіреністю одержувачів на бланках довіреностей встановленої форми (додаток №1 до Інструкції). Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства.

Видача бланків довіреностей (Типова форма № М-2) здійснюється після їх реєстрації у журналі реєстрації довіреностей (Типова форма № М-3 ), який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. При цьому нумерація виданих протягом року довіреностей має бути наскрізною (пункт 3 Інструкції № 99).

Згідно з пункту 6 Інструкції № 99 довіреність на одержання цінностей від постачальника видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Згідно з абзацом 3 пункту 6 Інструкції № 99 при виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються.

Згідно пункту 12 зазначеної Інструкції забороняється відпускати цінності у випадках подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами тощо.

Відпуск товарно-матеріальних цінностей покупцям або передача їх безоплатно здійснюється підприємствами тільки на підставі доручень отримувачів (покупців).

Відповідно до пункту 13 Інструкції довіреність на отримання матеріальних цінностей, залишається у постачальника.

Отже, довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено інший первинний документ - накладну-вимогу, яка є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей.

Також, позивачем не надано оригінал довіреності №351/634 від 20.12.2013 року (на підставі якої представнику відповідача було доручено отримати товар по накладній №291 від 23.12.2013 року).

Щодо наданої податкової накладної №142 від 23.12.2013 року, то суд зазначає, що відповідно до п.201.6 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення зобов'язання) податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Тобто, податкові накладні складаються в односторонньому порядку та не є первинним бухгалтерськими документами в розумінні норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Враховуючи те, що податкова накладна №412 від 23.12.2013 року, лист західної ОДПІ міста Харкова №8/зпі/20-33-15-01 від 22.09.2015 року та лист Головного управління ДФС у Харківській області №21/зпі/20-33-15-01-16 від 30.12.2015 року не містять відомості про господарську операцію які б підтверджували б її здійснення, при цьому не містять обов'язкових, передбачених законодавством України, реквізитів, а тому дані документи не можуть вважатися належними доказами передачі позивачем відповідачу товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 07.04.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий