ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 915/1959/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 11.04.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №5 від 26.05.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 22.01.2016р.

у справі №915/1959/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС",

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ",

про стягнення 517922,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" (далі ТОВ "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС") звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ" (далі ПАТ "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ") про стягнення за договорами поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р., №27/05-2015 від 27.05.2015р., №29/05-2015 від 29.05.2015р. індексації ціни товару в сумі 33.214,56 грн., пені у розмірі 61.142,30 грн. та 423.565,59 грн. штрафу (а.с. 3-12).

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилається на невиконання Відповідачем умов договорів поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р., №27/05-2015 від 27.05.2015р., №29/05-2015 від 29.05.2015р. щодо своєчасної оплати індексації ціни товару. При цьому зазначає про повну сплату базової ціни товару за вказаними договорами.

Відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що позивачем застосовано неправильне значення К2 при розрахунку індексації ціни товару, разом з тим, посилаючись на ч.1 ст.233 ГК України, просить суд зменшити розмір пені та штрафу до 1,00 грн. (а.с.90-92).

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.01.2016р. (суддя Олейняш Е.М.) позов ТОВ "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" задоволено частково, стягнуто з відповідача ПАТ "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ" 30.165,77 грн. індексації ціни товару, 61.142,30 грн. пені, 1.369,62 грн. судового збору. В частині стягнення 3.048,79 грн. індексації ціни товару та 423.565,59 грн. штрафу відмовлено (а.с.121-126).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що має місце неналежне виконання зобов'язань з боку Відповідача за договорами поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р., №27/05-2015 від 27.05.2015р., №29/05-2015 від 29.05.2015р. щодо своєчасної оплати індексації ціни товару.

Місцевий господарський суд відмовив Позивачу у стягненні з Відповідача суми штрафу повністю, посилаючись на положення ст.549 ЦК України та на висновки, викладені судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015р. у справі 6-2003цс15 як такої, що є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Щодо клопотання відповідача про зменшення пені до 1% відсотка, місцевий суд виходив з того, що відповідно до ст.83 ГПК України та ч.2 ст.233 ГК України зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій є правом, а не обовязком суду. А у даному випадку, місцевий господарський суд не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання.

Не погоджуючись із винесеним рішенням господарського суду ТОВ "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" звернулось до апеляційної інстанції із апеляційною скаргою.

Обгрунтовуючи скаргу Позивач вказує на те, що місцевим господарським судом прийнято рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення господарського суду частково скасувати, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а з огляду на положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобовязання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як встановлено місцевим судом, між ТОВ "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" (далі Продавець) та ПАТ "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ" (далі Покупець) укладено наступні три договори поставки, положення яких в частині умов та порядку здійснення платежів є ідентичними:

1) договір № 26/05-2015 від 26.05.2015р. (а.с. 29-33);

2) договір № 27/05-2015 від 27.05.2015р. (а.с. 42-46);

3) договір № 29/05-2015 від 29.05.2015р. (а.с. 55-59).

Пунктом 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до умов даних договорів продавець зобовязався продати та поставити, а покупець прийняти й оплатити товар, перелік, найменування, ціна, кількість та інші характеристики якого узгоджені сторонами в додатках №1 та іншими відповідними додатками до кожного з договорів. Строки постачання та оплати товару визначені у додатках №1 та іншими відповідними додатками до договорів. Додаток №1 та інші додатки до кожного з договорів є невідємною частиною кожного.

Відповідно до п. 10.1 кожного з даних договорів вони набирають чинності з дати їх підписання обома сторонами і діють до дати повного і належного їх виконання.

Договори з додатками підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без зауважень.

Відтак, зазначені договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.175 ГК України.

За своєю правовою природою дані договори є договорами поставки, а згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у ст. 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Змістом даних договорів сторони погодили наступні його умови.

Відповідно до п. 3.1 даних договорів поставка товару за кожним з договорів здійснюється продавцем автомобільним транспортом на умовах DDP, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції Міжнародної Торговельної Плати 2000 року.

Відповідно до п. 3.9 даних договорів поставки датою виконання продавцем зобовязань щодо поставки товару покупцю є дата підписання покупцем видаткової накладної, що підтверджує передачу товару.

Сторони визначили, що ціна кожної одинці товару наведена сторонами в Додатку №1 та іншими відповідними додатками до кожного з договорів. Разом з тим, Покупець зобовязався оплатити Постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені у Додатку №1 та іншими відповідними додатками, а також зобовязаний сплатити суму індексації ціни товару в порядку, визначеному цим договором. Якщо в договорі не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не був підписаний відповідний додаток. Всі розрахунки між сторонами здійснюються в гривні (п.п. 5.1-5.3 кожного з договорів поставки).

Повна ціна товару по кожному з договорів поставки складається з ціни товару, що визначена в Додатку №1 та іншими відповідними додатками (тобто базової ціни) та з суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому пунктом 5.5 кожного з договорів і їх підпунктами 5.5.1 - 5.5.5.

Відповідно до п. 5.5 кожного з договорів поставки ціна товару, що вказана в Додатку №1 та іншими відповідними додатками, визначена на дату складання кожного договору. Якщо товар буде оплачуватися покупцем не в день складання додатків, то всі платежі покупця постачальнику за товару підлягають індексації.

Умови, формули та порядок індексації суми платежів визначені сторонами у пп.пп.5.5.1-5.5.4 кожного з договорів поставки.

Разом з тим, окремо слід зазначити, що у день здійснення платежу покупець самостійно, без пред'явлення йому рахунку з боку постачальника, проводить його індексацію у встановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Необхідно наголосити на положенні ч.1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, п. 5.7 кожного з договорів поставки покупець оплачує товар продавцю протягом терміну вказаному в Додатку №1 та іншими додатками.

Відповідно до п. 5.9 кожного з договорів поставки фактичною датою виконання грошових зобов'язань покупця перед продавцем є дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок продавця.

Матеріалами справи встановлено та не спростовано сторонами наступне.

Додатком №1 до договору №26/05-2015 від 26.05.2015р. сторони погодили найменування, кількість та вартість товару, який підлягає продажу та поставці продавцем покупцю, а саме: Дітан М-45 80% з.п. (25 кг) кількістю 1025 кг та Люфокс 10,5% к.е. (5 л) кількістю 190 л на загальну суму 498410,40 грн. з ПДВ (а.с. 32).

За даним додатком сторони погодили наступні умови оплати:

- протягом 30 календарних днів після постачання у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця;

- курс гривні до долару США на момент укладення даного додатку становить 22,80 грн.

- суми платежів підлягають індексації згідно з договором.

Позивач свої зобовязання за договором поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р. виконав у повному обсязі, поставивши Відповідачу товар на загальну суму 498410,40 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000015 від 10.07.2015р. (а.с. 34).

Зазначена видаткова накладна містить посилання на договір поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р., яку підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Відповідач частково оплатив базову ціну за поставлений товар за договором поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р. (чого сторони у судовому процесі не заперечували), що підтверджується банківськими виписками, а саме:

- 02.09.2015р. у сумі 20.000,00 грн.;

- 03.09.2015р. у сумі 478.410,40 грн. (а.с. 36-37).

Отже, відповідачем проведено оплату за товар не в повному обсязі (розділ 5.5 Договору) та з порушенням строків оплати, оскільки повна ціна товару складається з: ціни товару, що визначена в Додатку №1 та іншими відповідними додатками (тобто базової ціни) і з суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому п. 5.5 даного договору і його пп.пп.5.5.1-5.5.5.

Відповідно до розрахунку позивача індексація ціни товару за договором поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р. становить 15302,07 грн. (а.с. 65).

Перевіривши розрахунок позивача, місцевим господарським судом встановлено та підтверджено апеляційним судом, що при розрахунку індексації ціни товару за договором поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р. позивачем неправильно застосовано коефіцієнт К2.

Здійснивши перерахунок суми основного боргу за договором поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р. (індексації ціни товару) згідно формули передбаченої пп. 5.5.1 Договору та враховуючи коефіцієнти, взяті з веб-сторінки http.udinform.com (а.с.40-41), місцевим господарським судом встановлено та підтверджується апеляційним судом, що індексація ціни товару за вказаним договором становить 13.325,90 грн. (згідно першого платежу - 526,32 грн., згідно другого платежу - 12799,58 грн.).

Додатком №1 до договору поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р. сторони погодили найменування, кількість та вартість товару, який підлягає продажу та поставці продавцем покупцю, а саме: Люфокс 10,5% к.е. (5л) кількістю 75 л, Санмайт 20% з.п. (0,5 кг) кількістю 160 кг та Топаз 10% к.е. (1л) кількістю 10 л на загальну суму 432.366,90 грн. з ПДВ (а.с. 45).

За даним додатком сторони погодили наступні умови оплати:

- протягом 30 календарних днів після постачання у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця;

- курс гривні до долару США на момент укладення даного додатку становить 22,80 грн.

- суми платежів підлягають індексації згідно з договором.

Позивач свої зобовязання за договором поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р. виконав у повному обсязі, поставивши Відповідачу товар на загальну суму 432.366,90 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000016 від 13.07.2015р. (а.с. 47).

Зазначена видаткова накладна містить посилання на договір поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р., яку підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Відповідач частково оплатив базову ціну за поставлений товар за договором поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р. (чого сторони у судовому процесі не заперечували), що підтверджується банківськими виписками, а саме:

- 03.09.2015р. у сумі 271.731,04 грн.;

- 15.09.2015р. у сумі 160.635,86 грн. (а.с. 49-50).

Отже, відповідачем проведено оплату за товар не в повному обсязі (розділ 5.5 даного договору) та з порушенням строків оплати, оскільки повна ціна товару складається з: ціни товару, що визначена в Додатку №1 та іншими відповідними додатками (тобто базової ціни) і з суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому п. 5.5 даного договору і його пп.пп.5.5.1-5.5.5.

Відповідно до розрахунку позивача індексація ціни товару за договором поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р. становить 10.738,07 грн. (а.с. 65).

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що при розрахунку індексації ціни товару за договором №27/05-2015 від 27.05.2015р. позивачем неправильно застосовано коефіцієнт К2.

Здійснивши перерахунок суми основного боргу за договором поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р. (індексації ціни товару) згідно формули передбаченої п.5.5.1 даного договору та враховуючи коефіцієнти, взяті з веб-сторінки http.udinform.com (а.с. 53-54), судом встановлено, що індексація ціни товару за вказаним договором становить 9.665,45 грн. (згідно першого платежу - 7270 грн., згідно другого платежу - 2395,45 грн.).

Додатком №1 до договору поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р. сторони погодили найменування, кількість та вартість товару, який підлягає продажу та поставці продавцем покупцю, а саме: ОСОБА_2 5% к.е. (5 л) кількістю 195 л, Каліпсо 48% к.с. (1 л) кількістю 44 л та Стробі 50% в.г. (0,2 кг) кількістю 15 кг на загальну суму 481.107,97 грн. з ПДВ (а.с. 58).

За даним додатком сторони погодили наступні умови оплати:

- протягом 30 календарних днів після постачання у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця;

- курс гривні до долару США на момент укладення даного додатку становить 22,80 грн.

- суми платежів підлягають індексації згідно з договором.

Позивач свої зобовязання за договором поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р. виконав у повному обсязі, поставивши Відповідачу товар на загальну суму 481.107,97 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000017 від 14.07.2015р. (а.с. 60).

Зазначена видаткова накладна містить посилання на договір поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р., яку підписано уповноваженими представниками сторін.

Відповідач частково оплатив базову ціну за поставлений товар за договором поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р. (чого сторони у судовому процесі не заперечували), що підтверджується банківською випискою, а саме:

- 15.09.2015р. у сумі 481.107,97 грн. (а.с. 62).

Отже, відповідачем проведено оплату за товар не в повному обсязі (розділ 5.5 Договору) та з порушенням строків оплати, оскільки повна ціна товару складається з: ціни товару, що визначена в Додатку №1 та іншими відповідними додатками (тобто базової ціни); і з суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому п. 5.5 даного договору і його пп.пп.5.5.1-5.5.5.

Відповідно до розрахунку позивача індексація ціни товару за договором поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р. становить 7.174,42 грн. (а.с. 65).

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що при розрахунку індексації ціни товару за договором поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р. позивачем вірно здійснено розрахунок суми основного боргу за договором №29/05-2015 від 29.05.2015р. (індексації ціни товару) згідно формули передбаченої пп. 5.5.1 даного договору та враховуючи коефіцієнти, взяті з веб-сторінки http.udinform.com, місцевим господарським судом встановлено та підтверджено апеляційним судом, що індексація ціни товару за вказаним договором становить 7.174,42 грн.

Таким чином, загальна сума індексації ціни товару за трьома вищевказаними договорами поставки становить 30.165,77 грн., що підлягає задоволенню. В решті вимог щодо стягнення індексації ціни товару слід відмовити.

Позивачем також заявлено до стягнення з Відповідача пеню в сумі 61.142,30 грн. за несвоєчасну оплату товару за трьома вказаними договорами поставки згідно п. 6.4, з огляду на що слід зазначити наступне.

У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобовязань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання. А відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку нарахування штрафних санкцій починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання є день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.6.4 кожного з договорів поставки у випадку прострочення оплати або неповної оплати товару в строки, зазначені у кожному з договорів, покупець зобов'язується на вимогу постачальника сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу, від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Згідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У відповідності зі ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, з огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, суд погоджується з правовою позицією щодо застосування розміру пені, обмеженого подвійною обліковою ставкою НБУ.

Перевіривши розрахунки Позивача щодо нарахування Відповідачу пені за даними договорами поставки апеляційний суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що при здійсненні таких розрахунків Позивач допустився помилки в періоді нарахування пені та часткової оплати товару.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаної помилки при здійсненні розрахунку, розмір пені по договору поставки №26/05-2015 від 26.05.2015р. за період прострочення з 11.08.2015р. по 24.11.2015р. становить 19.737,25 грн., по договору поставки №27/05-2015 від 27.05.2015р. за період з 13.08.2015р. по 24.11.2015р. 18.333,74 грн., по договору поставки №29/05-2015 від 29.05.2015р. за період з 14.08.2015р. по 24.11.2015р. 24.517,75 грн. Відтак, загальна сума пені за вказані періоди становить 62.588,74 грн.

Проте, позивачем заявлено до стягнення 61.142,30 грн. пені за прострочення виконання зобовязань за вказаними договорами поставки. У звязку із зазначеним, розмір пені, що підлягає стягненню в межах заявленого позову, становить лише 61.142,30 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення штраф в сумі 423.565,59 грн. за несвоєчасну оплату товару за трьома вказаними договорами поставки згідно п. 6.5 кожного з договорів поставки, відповідно до якого за прострочення понад 20 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від простроченої суми.

Місцевий господарський суд відмовив Позивачу у стягненні з Відповідача суми штрафу повністю, посилаючись положення ст.549 ЦК України та на висновки, викладені судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015р. у справі 6-2003цс15 як такої, що є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Причому у цивільних правовідносинах законодавець визначив, що штраф може бути встановлений за будь-яке порушення зобовязання, а пеня - тільки за несвоєчасно виконане грошове зобовязання.

Проте, виходячи з аналізу практики застосування цієї норми Верховним Судом України у складі палати з розгляду цивільних справ протягом 2010-2015 років, можна зробити висновок, що при розгляді спорів, повязаних з прострочкою виконання кредитних договорів фізичними особами, судова палата ВСУ у цивільних справах однаково застосовує норми саме Цивільного кодексу України в частині можливості одночасного стягнення пені та штрафу тільки за порушення різних умов договору з висновком щодо неможливості стягнення за прострочку виконання грошового зобовязання і пені, і штрафу з посиланням на ст.61 Конституції України, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Причому судовою палатою у цивільних справах визначено, що штраф і пеня є відповідальністю саме одного виду (ухвали ВСУ від 15.12.2010р. провадження №6-9583св10, ЄДРСРУ 12965052, 12964863, постанова ВСУ від 06.11.2013 року № 6-116цс13, постанова ВСУ від 21.10.2015р. №6-2003цс15).

Нормами статей 230, 231, 232 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Причому слід зазначити подвійну правову природу цих штрафних санкцій, які одночасно є мірами відповідальності, і способами забезпечення виконання господарських зобовязань, а пеня і штраф можуть бути стягнуті і за прострочку негрошових зобовязань.

Тому практика застосування цих норм Верховним Судом України у складі палати з розгляду господарських справ з 2012 року не змінювалась в частині висновку про можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення саме господарського зобовязання. Зокрема, в постанові Верховного Суду України від 09.04.2012р. по справі №3-88гс11, яка прийнята всім складом суду, в тому числі і судовою палатою з розгляду господарських справ, визначено наступне: «Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. У справі, що переглядається, договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки пені та штрафу, а отже, відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати поставленої металопродукції». Тлумачення господарського зобовязання містять норми статі 173 Господарського кодексу України, до складу якого входить і грошове зобовязання за договором.

В постанові Верховного Суду України від 27.04.2012р. по справі №3-24гс12 також визначено про правомірність одночасного стягнення і штрафу, і пені за прострочку оплати наданих послуг, але тільки у випадку порушення господарського зобовязання. Так, відповідно до ч.2 ст.231 Господарського кодексу України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань. В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Відтак, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України. А можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Отже, при розгляді вимог, повязаних з неналежним виконанням сторонами їх господарських зобовязань, господарським судам слід керуватись правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 09.04.2012р. по справі №3-88гс11.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. У випадку коли порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони ( в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вказані вище норми застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи та у відповідності до пояснень сторін, Відповідачем виконані зобовязання за трьома договорами поставки щодо оплати базової ціни за товар у повному обсязі.

Відтак, апеляційний господарський суд зважає на вказані обставини, а також те, враховує досліджені матеріали справи, пояснення сторін, ступінь виконання зобовязання відповідачем.

Підпунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Колегією суддів при розгляді клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій враховується:

- проведення вчасно оплати базової ціни за товар у повному обсязі;

- відсутність доведених понесених позивачем збитків внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань;

- витяг з протоколу №3 від 28.04.2015р. позачергового засідання комісії техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій при Вознесенській районній державній адміністрації, згідно якого зафіксовано факт загибелі врожаю відповідача на виноградниках загальною площею 249,4 га, що є надзвичайною ситуацією, яка призвела до додаткових фінансових витрат по усуненню наслідків (а.с.93-94);

- фінансовий стан ПАТ "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ", який значно погіршився за 2014-2015рр., що підтверджується наданими фінансовими звітами (а.с.95-98).

Апеляційним господарським судом враховується, що позивачем, крім заявленого штрафу, застосовано до відповідача такий вид відповідальності, як стягнення пені, які за своєю правовою природою є відповідальністю за порушення останнім своїх договірних зобовязань.

Враховуючи вказане, апеляційний суд прийшов до висновку щодо зменшення розміру заявленого штрафу, що підлягає стягненню з відповідача до 9.000,00 грн. та частковим задоволенням клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки.

На підставі викладеного, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення господарського суду Миколаївської області від 22.01.2016р. по справі №915/1959/15 частково скасувати.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 22.01.2016р. по справі №915/1959/15 частково скасувати, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

"1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЗЕЛЕНИЙ ГАЙ" (56541, Миколаївська обл., Вознесенський р-н, с.Бузьке, вул. Зеленогаївська, буд.12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛЛПРОМСЕРВИС" (54010, м.Миколаїв, вул.Морехідна, буд.1-А, ) 30165 (тридцять тисяч сто шістдесят п'ять) грн. 77 коп. індексації ціни товару, 61142 (шістдесят одна тисяча сто сорок два) грн. 30 коп. пені, 9000 (девять тисяч) грн. 00 коп. штрафу, судовий збір в розмірі 7723 (сім тисяч сімсот двадцять три) грн. 11 коп. за подачу позовної заяви.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити."

3. Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко