РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/3947/16

За позовомПриватного підприємства "Лендгранд"
ДоДержавного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
Простягнення 48 989,58 грн.
Суддя Т.Ю. Трофименко

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Яковенко А.О. по дов. № 1 - НЮ від 06.01.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Лендгранд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 48 989,58 грн., з яких: 41 793,42 грн. - пені, 3 007,92 грн. - 3% річних, 2 361,24 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 р. у справі №910/13300/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2015 р. та постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2015р., та набрало законної сили 22.10.2015р., позовні вимоги Приватного підприємства «Лендгранд» задоволено частково, а саме, стягнуто з відповідача: 152 485,00 грн. - основного боргу, 11029,05 грн. - пені, 551,45 грн. - 3% річних, 21347,90 грн. інфляційних втрат, за період прострочення з 07.04.2015р. по 20.05.2015р.

Позивач зазначає, що розрахунок стягнутих з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" за рішенням суду у справі №910/13300/15 пені, інфляційних втрат та 3% річних було здійснено станом на 20.05.2015 р., проте, вказане рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем було виконано 16.01.2016, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача донараховані суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань починаючи з 21.05.2015 р.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. було порушено провадження у справі № 910/3947/16 та призначено її до розгляду на 30.03.2016р.

30.03.2016 р. від відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, а в судовому засіданні 30.03.2016 представник відповідача надав усні пояснення, відповідно до яких проти позовних вимог в частині стягнення пені заперечував частково, оскільки, на думку відповідача, позивачем при нарахуванні суми пені позивачем визначено період нарахування більший, ніж 6 місяців. За розрахунком відповідача сума пені становить 33 521,63 грн. з період з 21.05.2015 по 07.10.2015.

Також, представник відповідача у даному судовому засіданні просив зменшити розмір штрафних санкцій.

Представник позивача в судове засідання 30.03.2016 не з'явився, проте 29.03.2016 від позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, наданих на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення. (Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2016р. представник позивача отримав 16.03.2016р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 255).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши позов Приватного підприємства "Лендгранд" до Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" про стягнення 48 989,58 грн, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.09.2008 між Приватним підприємством "Лендгранд" (виконавець) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (замовник) було укладено Договір на проведення проектно-вишукувальних робіт №ПЗ/ЗС-082573/НЮ (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до Договору №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008) замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати вишукувальні роботи з виготовленням технічного звіту по топографо-геодезичних роботах (кадастрова зйомка місцевості вздовж залізниці на лінії Гречани-Ларга) та виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" для розміщення та обслуговування будівель і споруд залізничного транспорту в адміністративних межах Малиницької сільської ради площею 12,3 га, в межах Копистинської сільської ради площею 121,0 га та в межах Масівецької сільської ради площею 5,00 га Хмельницького району Хмельницької області і зареєструвати земельні ділянки в Державному земельному кадастрі.

Пунктами 2.2 та 2.5 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до Договору №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008) встановлено, що датою завершення робіт є 01.06.2015 з правом дострокового виконання робіт. Роботи вважаються виконаними належним чином і підлягають негайному прийманню їх замовником та оплаті по стадіям з моменту виконання наступних дій виконавцем: 1 стадія: 1) передача виконавцем замовнику одного примірника технічного звіту з кадастрової (горизонтальної) зйомки в електронному вигляді та на паперових носіях по акту здачі-приймання виконаних робіт; 2 стадія: 1) передача виконавцем замовнику двох примірників погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (по кожній адміністративно-територіальній одиниці окремо) по акту здачі-приймання виконаних робіт; 2) передача виконавцем замовнику витягу з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки з копією акта приймання-передачі документації до Державного фонду документації із землеустрою відповідного відділу Держземагенства.

Згідно п. 3.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до Договору №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008) вартість робіт за Договором становить 327 365,00 грн. без ПДВ згідно з протоколом про договірну ціну (додаток 1 та додаток 1.1 до Договору, що є його невід'ємними частинами) та кошторисом на виконання відповідних робіт (додаток 2, додаток 2.1 та додаток 2.2 до Договору, що є його невід'ємною частиною).

Відповідно до п. 3.4.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до Договору №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008) протягом тридцяти банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по 1 стадії замовник здійснює оплату виконаних робіт в розмірі 50% від суми договору. Пунктом 3.4.2 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до Договору №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008) протягом тридцяти банківських днів з дня підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт по 2 стадії замовник проводить повну оплату виконаних робіт.

Згідно п.10.1 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №2 від 28.05.2014 до Договору №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008), цей Договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 01.06.2015. У разі, якщо сторони до цього строку не виконали в повному обсязі свої зобов'язання за цим Договором, то він продовжує свою дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Положеннями п. 5.2 Договору встановлено, що замовник протягом 10-ти банківських днів від дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт і оплатити виконані роботи або направити мотивовану відмову від приймання робіт.

Сторонами у пункті 6.2 Договору було передбачено, що за несвоєчасне здійснення розрахунків за договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день затримки. Також встановлено, що нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6.4 Договору).

У зв'язку з порушенням відповідачем грошових зобов'язань за Договором, 25.05.2015р. позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Держаного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна Залізниця» про стягнення 189 361,31 грн., з яких: 152 485,00 грн. - основного боргу, 14 788,96 грн. - пені, 739,45 грн. - 3% річних та 21 347,90 грн. інфляційних втрат.

У рішенні Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/13300/15 судом встановлено, що позивач належним чином виконав роботи за Договором на проведення проектно-вишукувальних робіт №ПЗ/ЗС-082573/НЮ від 03.09.2008 на суму 152485 грн. 00 коп., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт № 082573/НЮ-2, який підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень. Крім того, матеріалами справи № 910/13300/15 підтверджено наявність заборгованості у відповідача перед позивачем за виконані роботи за Договором та встановлено дату виникнення прострочення - 07.04.2015. Крім того, даним рішенням суду стягнуто пеню, нараховану з період прострочення з 07.04.2015 по 20.05.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 у справі № 910/13300/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Державного територіально галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Приватного підприємства "Лендгранд" (21037, м. Вінниця, вул. Польова, буд. 17, кв. 79; ідентифікаційний код 33553095) суму основного боргу у розмірі 152485 (сто п'ятдесят дві тисячі чотириста вісімдесят п'ять) грн. 00 коп., пеню у розмірі 11029 (одинадцять тисяч двадцять дев'ять) грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 45 коп., інфляційні втрати у розмірі 21347 (двадцять одна тисяча триста сорок сім) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 3708 (три тисячі сімсот вісім) грн. 27 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/13300/15 виконано через відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві лише 16.01.2016, що підтверджується банківською випискою , копія якої міститься в матеріалах справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Укладений між Приватним підприємством "Лендгранд" та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Зважаючи на те, що погашення заборгованості відповідача за Договором відбулось при примусовому виконанні судового рішення у справі № 910/13300/15 від 06.07.2015р. лише 16.01.2016р., позивач просить стягнути з відповідача 3 007,92 грн. 3% річних за період з 21.05.2015р. по 15.01.2016р., 2 361,24 грн. - інфляційні за період червень-листопад 2015 р. та 41 793,42 грн. пені за період з 21.05.2015 р. по 21.11.2015 р.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК.

При цьому, у зазначених правових нормах відсутні такі підстави припинення зобов'язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, а тому наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання пені та сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання;

2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст. 601 ЦК);

4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК);

6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);

7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 609 ЦК).

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2012 N 5011-32/5219-2012).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 N 10/25, від 04.07.2011 N 13/210/10, від 12.09.2011 N 6/433-42/183, від 14.11.2011 N 12/207, від 23.01.2012 N 37/64.

Відповідно до п. 5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Згідно з абз. 3, 4 п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягають повному задоволенню, а саме, в сумі 3 007,92 грн. та 2361,24 грн., відповідно.

Згідно з ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4. договору сторони узгодили, що нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, оскільки рішенням суду у справі № 910/13300/15 встановлено, що прострочення виконання зобов'язання за договором настало 07.04.2015, то останнім днем терміну нарахування пені є 06.10.2015. Рішенням суду у справі № 910/13300/15 стягнуто пеню, нараховану за період з 07.04.2015 по 20.05.2015.

Зважаючи на вищевикладене, пеня підлягає стягненню з 21.05.2015 по 06.10.2015.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є неправильним, а тому за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 33 337,82 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Положеннями п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, зобов'язання, в свою чергу, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, - є правом суду. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 №3-35гс13.

Частина 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником, що відповідає позиції, викладеній в інформаційному листі ВГСУ від 07.04.2008 №01-8/211

У вирішенні питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З матеріалів справи вбачається, що Державне територіально-галузеве обєднання «Південно-Західна залізниця» в обґрунтування заяви про зменшення штрафних санкцій посилається на тяжке матеріальне становище.

Відповідно до статті 44 Господарського кодексу України, - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Пунктом 4 частини першої статті 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Зважаючи на викладене, суд не знаходить підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарській суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача: при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) на користь Приватного підприємства «Лендгранд» (21037, м. Вінниця, вул. Польова, 17, кв. 79; ) 3 007 (три тисячі сім) грн. 92 коп. - 3 % річних, 2 361 (дві тисячі триста шістдесят одну) грн. 24 коп. - інфляційних втрат, 33 337 (тридцять три тисячі триста тридцять сім) грн. 82 коп. - пені та 1 130 (одну тисячу сто тридцять) грн. 94 коп. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.04.2016 р.

Суддя Т.Ю.Трофименко