ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" березня 2016 р. Справа № 911/399/16

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан ОСОБА_1 Компані», Київська обл., Васильківський р-н, с. Гвоздів
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача:ОСОБА_2 дов. від 01.01.2016 № 08-2016
відповідача:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан ОСОБА_1 Компані» (далі відповідач) про визнання недійсними договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4317596.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуваний договір складений з порушенням норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що ним був виписаний договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом від 30.10.2014 № АІ/4317596, відповідно умов до якого страхувальником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Юкрейніан ОСОБА_1 Компані» (відповідач у справі), забезпечений транспортний засіб Isuzu Turkuaz, державний номерний знак AA2610MA, строк дії з 00:00 31.10.2014 до 30.10.2015 включно.

Як стверджує позивач, спірний договір був складений агентом позивача та переданий для підписання представнику відповідача, однак останній не повернув другий екземпляр договору та не перерахував страховий платіж за вказаний договір. За вказаних обставин, позивач стверджує, що оскаржуваний договір був укладений з порушенням норм Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, у звязку з чим просить суд визнати його недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів (абз. 2, 3 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11).

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (абз. 4 підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Згідно п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Згідно ст. 983 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування (ст. 10 Закону України «Про страхування»).

З наданої позивачем завіреної копії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом від 30.10.2014 № АІ/4317596, вбачається що оскаржуваний договір підписаний в двохсторонньому порядку повноваженими представниками сторін у справі та їх підписи скріплені печатками позивача та відповідача. В пункті 10 вказаного договору вказано, що страховий платіж в розмірі 589,68 грн. сплачений 30.10.2014.

За таких обставин, твердження позивача про те, що відповідач не повернув другий екземпляр договору та не перерахував страховий платіж за вказаний договір спростовуються зазначеними обставинами.

Посилання позивача на те, що відповідач не повернув другий екземпляр договору та не перерахував страховий платіж за вказаним договором не є обставинами, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним.

Доказів наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним на момент його вчинення позивач суду не надав.

Оскільки позивач не довів обставини, з якими закон пов'язує можливість визнання спірного договору недійсними в судовому порядку, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, в звязку з чим відмовляє в їх задоволенні.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 11.04.2016.