ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Справа № 904/9112/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: Борисенко Л.Ф., представник, довіреність № 137 від 24.02.2016 р.;

представники відповідачів-1,2 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року у справі № 904/9112/15

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ", м. Кременчук

про стягнення солідарно 28600 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року (суддя Петренко Н.Е.) солідарно стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 і товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 25000 грн. штрафу, 213 грн. 70 коп. пені,1218 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Не погодившись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не надав, правом участі у засіданнях суду не скористався. У клопотанні від 15.02.2016 року зазначив, що вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, у зв'язку з невідповідністю викладених в ній доводів дійсним обставинам справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 і товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" укладено договір № 13 оренди окремої території та споруди, за яким орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння окрему територію з вбудованими у землю резервуарами-накопичувачами для промислових відходів (далі за текстом -"об'єкт, що орендується" - спецмайданчик для складування відходів виробництва), що складається: Б - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., В - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., Г - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м кв., А - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., Е - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., Д - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв. Право власності на об'єкт оренди належить орендодавцю.

Відповідно п.1.1, 1.2, 1.3 договору оренди № 13 об'єкт, що орендується, являє собою: окрема територія загальною площею 1,8083 га та шість резервуарів - накопичувачів, заглиблених у землю на 4 м. Розмір резервуара у плані - 24?36 м., ємність кожного з резервуарів складає 3450 м?.

Адреса спецмайданчика: Правобережна частина м. Кременчука Полтавської області, Деївська гора, район розташування міського звалища твердих побутових відходів.

Загальний об'єм резервуарів, що орендуються, складає 20700 м?.

За п. 5.1. договору оренди № 13 розмір орендної плати за весь об'єкт, що орендується, у цілому складає 50000 грн.

У відповідності з п. 5.2. договору оренди № 13 орендна плата сплачується в безготівковому порядку з 01 по 10 число за поточний місяць на розрахунковий рахунок орендодавця згідно рахунка.

Пунктом 7.1. договору оренди № 13, зокрема, передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно здійснювати орендні платежі.

У п. 9.1. договору оренди № 13 вказано, що за затримку внесення орендної плати орендар сплачує штраф у розмірі 50% від суми простроченої орендної плати, а також пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожний день прострочки.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання акту прийому-передачі об'єкта, що орендується, підписаного двома сторонами, і діє до 07.10.2016 року (п. 4.1. договору оренди № 13).

01.07.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов'язується відповідати перед орендодавцем за виконання усіх обов'язків товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ", які виникли відповідно до договору оренди окремої території та споруди від 01.06.2015 року.

За ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст. 553 Цивільного кодексу України ).

Договір поруки є чинним за умови його укладення у письмовій формі та підписання кредитором і поручителем.

Відповідно ч.1 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 2 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як зазначає позивач, відповідач-2 неналежним чином виконує свої обов'язки за договором оренди № 13 щодо своєчасного внесення орендної плати. Так, за серпень 2015 року орендна плата була сплачена:

12.08.2015 року у сумі 30000 грн.,

13.08.2015 року у сумі 10000 грн.,

27.08.2015 року у сумі 10000 грн.

Вищевказані розрахунки були проведені відповідачем-2 з порушенням умов п. 5.1. та п. 5.2. договору оренди № 13, у зв'язку з чим на підставі п. 9.1. договору оренди № 13 позивачем нараховано штраф у сумі 25000 грн. та пеню у сумі 213 грн. 70 коп.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлено на адресу відповідача-2 лист від 02.09.2015 року з проханням оплатити на підставі п. 9.1. договору оренди №13 штраф та пеню за неналежне виконання умов договору щодо своєчасної оплати. Вказаний лист відповідач-2 отримав 08.09.2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивачем також направлено на адресу відповідача-1 лист з проханням оплатити штраф та пеню на підставі п. 9.1. договору оренди № 13 за неналежне виконання умов договору щодо своєчасної оплати. Цей лист фізична особа-підприємець ОСОБА_3 отримав особисто 07.09.2015 року.

Оскільки вимоги позивача залишені відповідачами без відповіді та задоволення, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду та просив стягнути солідарно з відповідачів штраф у сумі 25000 грн. та пеню у сумі 213 грн. 70 коп., а всього 25 213 грн. 70 коп.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У відповідності із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.07.2012 року № 01-06/908/2012 зазначено, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 48 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України.

Розрахунок сум штрафу і пені перевірено апеляційним господарським судом та визнано його правильним.

Посилання товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" в апеляційній скарзі на чинність договору оренди від 28.02.2014 року № 3 та неукладеність договору оренди від 01.06.2015 року № 13 колегією суддів відхиляється приймаючи до уваги наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" (орендар) було укладено договір № 3 оренди окремої території та споруди, відповідно якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння окрему територію з вбудованими у землю резервуарами-накопичувачами для промислових відходів (далі за текстом -"об'єкт, що орендується" - спецмайданчик для складування відходів виробництва), що складається: Б - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., В - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., Г - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м кв., А - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., Е - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв., Д - резервуар бетонний, загальна площа 896,7 м.кв. (т.1, а.с. 91-95).

Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3 договору оренди № 3 об'єкт, що орендується, являє собою: окрема територія загальною площею 1,8083 га та шість резервуарів - накопичувачів, заглиблених у землю на 4 м. Розмір резервуара у плані - 24?36 м., ємність кожного з резервуарів складає 3450 м?.

Адреса спецмайданчика: Правобережна частина м. Кременчука Полтавської області, Деївська гора, район розташування міського звалища твердих побутових відходів.

Загальний об'єм резервуарів, що орендуються, складає 20700 м?.

Приймання-передача об'єкта, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін (п.3.1 договору оренди № 3).

28.02.2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 передав, а товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" в особі директора ОСОБА_4 прийняло об'єкт оренди, визначений договором від 28.02.2014 року № 3, про що сторонами складено відповідний акт приймання-передачі (т.1, а.с. 96).

У відповідності з п.3.6 договору оренди № 3 об'єкт, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання.

01.01.2015 року сторонами було підписано додаткову угоду № 1 до договору від 28.02.2014 року № 3, якою змінено розмір орендної плати (п.5.1 договору) (т.1, а.с. 97).

08.04.2015 року сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору оренди окремої території та споруди від 28.02.2014 року № 3, якою змінено строк дії договору, а саме до 31.12.2015 року; п.4.2 договору викладено у такій редакції: « Дія договору може бути продовжена шляхом підписання сторонами додаткової угоди до припинення строку дії цього договору, але не пізніше ніж за 15 діб»; п.4.3 договору анульовано; п.5.2 договору викладено в наступній редакції: «Орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця згідно договору та додаткових угод до нього з 1 по 10 число за поточний місяць»; п.10.1 розділу 10 («Підстави дострокового розірвання даного договору») викладено у наступній редакції: «Даний договір може бути розірваним в односторонньому порядку у наступних випадках:

- у разі несплати або несвоєчасного внесення орендної плати;

- у разі відчуження об'єкта оренди;

- у разі нецільового використання об'єкта оренди;

- у разі передачі в суборенду об'єкта без письмової згоди орендодавця.

Про дострокове розірвання орендодавець повідомляє орендаря не пізніше 15 діб письмово повідомленням» (т.1, а.с. 158).

У квітні та травні 2015 року орендарем в порушення п.5.2 договору № 3 орендну плату було двічі сплачено з простроченням ( у квітні 2015 року на 6 днів, у травні 2015 року більше ніж на 30 днів), що відображено в акті звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 року по 11.05.2015 року, який складено сторонами станом на 11.05.2015 року (т.1, а.с. 159).

11.05.2015 року позивач вручив під розпис директору товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" ОСОБА_5 листа, де повідомив про розірвання договору оренди від 28.02.2014 року № 3 з 01.06.2015 року на підставі п.10.1 даного договору у зв'язку з неодноразовим простроченням внесення орендної плати (т.2, а.с. 16).

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_5 від 25.02.2016 року, яка засвідчена нотаріально 25.02.2016 року та зареєстрована у реєстрі за №146. У зазначеній заяві ОСОБА_5 сповістив, що 07.04.2015 року згідно наказу №158-К був призначений на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Арт", податковий номер 37600604, на посаді директора пропрацював до 12.05.2015 року, наказом №12/05-15 ОК з вказаної посади був звільнений; 08.04.2015 року ОСОБА_5, як уповноваженою особою - директором товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Арт" з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено та власноруч підписано додаткову угоду №2 до договору №3 оренди окремої території та споруди. Також ОСОБА_5 сповістив, що 11.05.2015 року отримав під особистий підпис лист-повідомлення про розірвання договору оренди окремої території та споруди від 28.02.2014 року №3 (т.2, а.с.13).

В подальшому, 01.06.2015 року, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 і товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" було підписано договір оренди № 13, в якому сторони погодили всі істотні умови, а саме: предмет оренди, розмір та порядок сплати орендної плати, строк користування майном і термін дії договору.

Таким чином факт підписання сторонами договору оренди від 01.06.2015 року № 13 без будь-яких зауважень на теж саме майно, що було об'єктом оренди за договором від 28.02.2014 року № 3, свідчить про припинення дії договору оренди від 28.02.2014 року № 3.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Статтею 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

У відповідності із ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 Цивільного кодексу України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування. Отже, лише за наявності у договорі істотних умов, якщо їх не врегульовано чинним законодавством, договір оренди майна можна вважати укладеним. Незалежно від форми власності об'єкта оренди господарські суди мають виходити з того, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Акт прийому-передачі об'єкта оренди лише засвідчує факт передання та спосіб передання об'єкту оренди на виконання умов договору та саме по собі непідписання акту приймання-передачі не може бути підставою для визнання договору оренди неукладеним.

Більш того, об'єктом оренди за договором від 28.02.2014 року № 3 і за договором від 01.06.2015 року № 13 є одне й те ж саме майно: вбудовані у землю резервуари-накопичувачі для промислових відходів загальним об'ємом 20700 м?; адреса спецмайданчика: Правобережна частина м. Кременчука Полтавської області, Деївська гора, район розташування міського звалища твердих побутових відходів. На момент укладення договору від 01.06.2013 року № 13 об'єкт оренди фактично знаходився у володінні та користуванні товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ".

Факт укладення договору від 01.06.2015 року № 13 підтверджують дії товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" щодо оплати, яка проводилась у період з липня 2015 року по листопад 2015 року відповідно до умов договору, а позивач, в свою чергу, приймав зазначені платежі, що свідчить про те, що договір від 01.06.2015 року № 13 було укладено з наміром створення правових наслідків, передбачених договором.

Дана обставина підтверджується платіжними дорученнями від 08.07.2015 року № 822 на суму 50000 грн., від 13.08.2015 року № 896 на суму 10000 грн., від 27.08.2015 року № 904 на суму 10000 грн., від 10.09.2015 року № 937 на суму 50000 грн., від 09.10.2015 року № 999 на суму 50000 грн., де у призначенні платежу вказано «Оплата згідно дог. №13 від 01.06.15 за оренду спецмайданчика. Без ПДВ» (т.1, а.с. 139-143).

28.08.2015 року і 12.10.2015 року товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" направлено на адресу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 листи відповідно №№233/1/08, 292/1/10 про зміну призначення платежу, вказаного у вищеперелічених платіжних дорученнях, та просило вважати вірним призначення платежу наступного змісту: «Оплата згідно договору №3 від 28.02.14 за оренду спецмайданчика. Без ПДВ» (т.1, а.с. 126, 127, 128, 129).

У відповідності з п.2.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Звернення до банку щодо відкликання платіжних доручень скаржником документально не доведено, як і не надано доказів погодження позивача із запропонованими товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" виправленнями.

Безпідставним є посилання відповідача-2 на копії листів позивача від 03.06.2015 року та від 30.06.2015 року, оскільки згадані листи не є підтвердженням факту неукладення договору оренди від 01.06.2015 року № 13.

Враховуючи, що договір оренди від 01.06.2015 року № 13 підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності в силу вільного волевиявлення учасників договору відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, із досягненням згоди щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується виконанням сторонами зобов'язань за цим договором (перерахування відповідачем-2 орендної плати, яка проводилась систематично з липня 2015 року по жовтень 2015 року., та прийняття їх позивачем), що свідчить про схвалення згаданого договору оренди від 01.06.2015 року № 13, тобто своїми діями фізична особа-підприємець ОСОБА_2 і товариство з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" підтвердили дійсність укладеного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Частиною 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру ".

За визначенням, наведеним у статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як роз'яснено у п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 витрати за договором про надання правової допомоги від 17.09.2015 року №39/ФО у сумі 5000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (клієнт) і адвокатським об'єднанням «Статус» (виконавець) укладено договір № 39/ФО, згідно п.1.1 якого виконавець за завданням клієнта бере на себе зобов'язання надавати клієнту правову допомогу, як свідку, очевидцю, особі, яка притягується до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та з будь-яких інших питань, з яких клієнт потребує правової допомоги адвоката, в тому числі з питань представництва його інтересів в контролюючих органах, органах державного нагляду, органах прокуратури, правоохоронних органах та у разі виникнення потреби в суді, а клієнт зобов'язується оплатити виконавцю гонорар за адвокатські послуги відповідно до умов цього договору (т.1, а.с. 21).

За п.3.1 договору про надання правової допомоги розмір гонорару за адвокатські послуги за цим договором визначається на підставі додаткової угоди в залежності від змісту правової допомоги, яку потребує клієнт, складності питань, з яких клієнт потребує правової допомоги. Така додаткова угода має бути укладена сторонами після виникнення реальної потреби клієнта в отриманні адвокатських послуг та поінформування виконавця клієнтом або іншою особою, яка має право діяти в інтересах клієнта про зміст, час та місце надання правової допомоги, яку потребує клієнт.

Визначення розміру гонорару за кожну годину наданих послуг визначається за сукупністю витраченого адвокатом часу на протязі одного дня.

Договір набуває чинності з моменту його підпису сторонами та діє до 31.12.2016 року (п.5.1 договору про надання правової допомоги).

Згідно акту приймання-передачі від 18.09.2015 року сторонами складено цей акт про наступне: відповідно до умов договору № 39/ФО про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 17.09.2015 року виконавець в період з 17.09.2015 року по 18.09.2015 року на умовах договору надав клієнту наступні юридичні (правові, адвокатські) послуги, пов'язані з господарською діяльністю клієнта: відповідно до умов договору надано консультації з питань щодо підготовки та подання позовної заяви до господарського суду Дніпропетровської області; аналіз документів за позовом, підготовка (складання) позовної заяви, документів до неї (т.1, а.с. 23).

Актом визначено, що вартість юридичних (адвокатських) послуг відповідно до умов договору складає 5000 грн. , які за квитанцією від 17.09.2015 року № перераховані позивачем (т.1, а.с. 22).

Підтвердженням того, що ОСОБА_6, який брав участь у засіданнях господарського суду на підставі ордеру від 02.11.2015 року серії ДП № 626/5 (т.1, а.с. 59), є адвокатом являється свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1781, видане на підставі рішення Дніпропетровської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 11.12.2007 року № 9 (т.1, а.с. 31).

За таких обставин колегією суддів відхиляються доводи, наведені товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" в апеляційній скарзі, а рішення господарського суду відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи та прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2015 року у справі № 904/9112/15 залишити без змін, а скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІН АРТ" без задоволення.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В. Джихур

повний текст постанови виготовлений 08.04.16р.