ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"05" квітня 2016 р. Справа № 10/268-09/6

Суддя Конюх О.В., розглянувши матеріали скарги від 11.09.2015 б/н фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 17.08.2015р. про відкриття виконавчих проваджень ВП № 48472175 та ВП № 48472342 у справі № 10/268-09/6

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Базис Ко", с. Шевченківка

Васильківського району,

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

с. Гаврилівка Вишгородського району

про стягнення 343614,61 гривень,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (стягувача): Демченко І.П., уповноважений, довіреність від 05.03.2013;

від відповідача (боржника): ОСОБА_2, уповноважений, договір про надання правової допомоги від 09.09.2015;

від відділу ДВС: Харитонова Н.О., уповноважена, довір. від 04.09.2015 № 10397;

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Київської області від 17.12.2009р. у справі №10/268-09 позовні вимоги ТОВ "Базис Ко" задоволено частково, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ "Базис Ко" 170000,00 грн. - боргу, 1017,28 грн. - втрат від інфляції, 1710,17 грн. - витрат по сплаті державного мита, 117,46 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог в позові відмовлено.

28.12.2009р. видно наказ про примусове виконання рішення господарського суду Київської області від 17.12.2009 у справі №10/268-09.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2015 у справі № 10/268-09/6 у виконавчому провадженні №32683634 замінено сторону виконавчого провадження - кредитора - ТОВ "Базис Ко" на нового кредитора - ТОВ "Павла".

17.09.2015 через канцелярію господарського суду Київської області від Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 надійшла скарга на постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчих проваджень ВП №48472175 від 17.08.2015 та ВП №48472342 від 17.08.2015.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 32683634. На підставі заяви стягувача 14.08.2015 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві. Водночас, 17.08.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48472175 про стягнення 50,00 грн витрат на проведення виконавчих дій, та постанову про відкриття виконавчого провадження № 48472342 про стягнення 17284,49 грн. виконавчого збору. Скаржник зазначає, що вказані постанови винесені із порушенням законодавства, оскільки законом не передбачено виведення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій в окремі провадження у випадку завершення виконавчого провадження за заявою стягувача. Відтак, скаржник просить скасувати вищезазначені постанови.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2015 (суддя Черногуз А.Ф.) розгляд вищезазначеної скарги призначено на 06.10.2015.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Черногуза А.Ф., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол від 02.10.2015), скаргу ФОП ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця Харитонової Н.О. відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області у справі №10/268-09/6, передано до провадження судді господарського суду Київської області Яремі В.А.

Ухвалою суду від 06.10.2015р. провадження за скаргою ФОП ОСОБА_1 у справі №10/268-09/6 припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016р. ухвалу господарського суду Київської області від 06.10.2015р. у справі №10/268-09/6 скасовано, справу №10/268-09/6 скеровано до господарського суду Київської області для подальшого розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.03.2016 скаргу прийнято до провадження суддею Конюх О.В. та призначено розгляд скарги в засіданні господарського суду Київської області на 29.03.2016.

Ухвалою від 29.03.2016 розгляд справи відкладено на 05.04.2016.

Відповідно до частин першої, другої ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, та постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено.

Розглянувши скаргу від 11.09.2015 б/н фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 17.08.2015р. про відкриття виконавчих проваджень ВП № 48472175 та ВП № 48472342 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, господарський суд встановив наступне.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно частини п'ятої ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. ст. 115, 116 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

24.05.2012 державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32683634 з примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 28.12.2009 у справі №10/268-09.

У зв'язку з невиконанням судового рішення боржником у строк, передбачений для добровільного виконання, 13.12.2012р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 32683634 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 17 284,49 грн.

Тривалий час державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ здійснювались виконавчі дії, спрямовані на виконання зазначеного наказу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2013р. здійснено заміну у виконавчому провадженні ВП № 32683634 стягувача ТОВ «Базис Ко» на ТОВ «Павла».

Борг боржником не погашено, виконавчий збір не сплачено.

30.07.2015р. стягувачем було подано до відділу ДВС Вишгородського РУЮ заяву від 29.07.2015 про повернення зазначеного наказу стягувачу без виконання.

13.08.2015р. державним виконавцем винесено постанову ВП № 37236232 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 50,00 грн. (відповідно Акту державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій, затвердженого В.О. начальника ВДВС Вишгородського РУЮ 13.08.2015р.).

Постановою від 14.08.2015р. державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ було повернуто стягувачу наказ на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, цією ж постановою виділено постанови про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в окремі провадження.

Суд зауважує, що ані постанова від 13.12.2012р. про стягнення з боржника виконавчого збору, ані постанова від 13.08.2015р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, ані постанова від 14.08.2015р. про повернення виконавчого документа стягувачеві (в частині виділення в окремі виконавчі провадження постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій (пункт 2 резолютивної частини постанови) скаржник не оскаржує.

Постановою від 17.08.2015р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 48472342 за постановою від 13.12.2012р. про стягнення з боржника 17 284,49 грн. виконавчого збору.

Постановою від 17.08.2015р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 48472175 за постановою від 13.08.2015р. про стягнення з боржника 50,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

Скаржник просить суд скасувати зазначені постанови державного виконавця від 17.08.2015р. ВП № 48472342 та ВП № 48472175.

Вимоги скаржника не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Так, пунктом 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема, у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент винесення спірних постанов) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача.

Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент винесення спірних постанов) у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 47, п.п. 2 і 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, нормою закону прямо передбачено порядок стягнення виконавчого збору шляхом відкриття окремого виконавчого провадження у випадку повернення виконавчого документа без виконання стягувачу.

Скаржник, обґрунтовуючи скаргу, посилається на судову практику Вищого господарського суду України (постанова від 24.04.2013р. у справі № 19/82).

Вищий господарський суд України, на підставі аналізу чинної на час прийняття постанови редакції статей 28, 49 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року N 512/5 дійшов висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначає можливість виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору лише у двох випадках: завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 цього Закону. Вчинення відповідних процесуальних дій у випадку повернення без виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення майнового характеру, за письмовою заявою стягувача Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено, оскільки в такому випадку виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні, при наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві.

Водночас, вказана постанова Вищого господарського суду України від 24.04.2013р. була прийнята до внесення змін в ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", якими у частині 6 зазначеної статті 28 було прямо передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 47, п.п. 2 і 8 ч. 1 ст. 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

На момент винесення спірних постанов від 17.08.2015р., пунктом 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень було встановлено, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

Отже, судом вставлено колізію між положеннями частини 6 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та пункту 3.7.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень. Оскільки, закон має вищу юридичну силу, то у випадку виникнення колізії між положеннями закону та підзаконного акту, судом застосовуються положення закону.

Щодо виділення в окреме провадження постанови державного виконавця від 13.08.2015р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та відкриття постановою від 17.08.2015р. виконавчого провадження ВП № 48472175 з виконання вказаної постанови, суд зазначає, що відповідно до чинної станом на 17.08.2015р. редакції пункту 3.13.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту від 02.04.2012р. № 512/5, у разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 (тобто в порядку передбаченому для стягнення виконавчого збору в окремому виконавчому провадженні).

Також, скаржник зазначає, що спірні постанови винесені щодо ФОП ОСОБА_1, тоді як остання припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець з 31.03.2015.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, скільки фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями всім своїм майном, при цьому, юридичний статус "фізична особа - підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право- та дієздатності, припинення її діяльності як підприємця не є підставою для закриття виконавчого провадження і пункт 3 частини 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в даному випадку не може бути застосований.

Відтак, суд дійшов висновку, що державним виконавцем обґрунтовано та відповідно до вимог чинного на момент винесення законодавства виділено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також винесено постанову від 17.08.2015р. про відкриття виконавчого провадження № 48472175 про стягнення 50,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій та постанову від 17.8.2015р. про відкриття виконавчого провадження № 48472342 про стягнення 17284,49 грн. виконавчого збору, а відтак державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Згідно з частиною 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (пункт 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи викладене господарський суд доходить до висновку, що скарга від 11.09.2015 б/н фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 17.08.2015 про відкриття виконавчих проваджень ВП № 48472175 та ВП № 48472342 у справі № 10/268-09/6 є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ у Київській області від 17.08.2015 про відкриття виконавчих проваджень ВП № 48472175 та ВП № 48472342 у справі № 10/268-09/6 залишити без задоволення.

Суддя О.В. Конюх