РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа № 910/4474/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВЛ-Металоконструкція"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона № 1"
простягнення 212 977 грн 02 коп.
Представники:
від позивача: Швець О.І. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.03.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛ-Металоконструкція" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона № 1" про стягнення 212 977 грн 02 коп. заборгованості за договором поставки товарно-матеріальних цінностей № 29/01/2014 від 29.01.2014.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору поставки товарно-матеріальних цінностей № 29/01/2014 від 29.01.2014 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати отриманого товару у розмірі 212 977 грн 02 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 порушено провадження у справі № 910/4474/16, розгляд справи призначений на 11.04.2016.

11.04.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судове засідання 11.04.2016 не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

У судове засідання 11.04.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 11.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЛ-Металоконструкція" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона № 1" (покупець за договором) укладено договір поставки товарно-матеріальних цінностей № 29/01/2014, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується на умовах та в строки, передбачених даним договором, передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності (опора У 330-2 в комплекті з цвяхами - 2 шт. загальною вартістю 880 778 грн 93 коп.), а покупець зобов'язується прийняти товарно-матеріальні цінності та сплатити за нього погоджену вартість.

Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань за цим договором і повного фінансового врегулювання.

Відповідно до пункту 2.1 договору передача товарно-матеріальних цінностей покупцеві здійснюється постачальником протягом 10 робочих днів з моменту оплати виставленого рахунку.

Товарно-матеріальні цінності вважаються переданими постачальником і прийнятими покупцем за якістю, кількістю і комплектності після отримання покупцем всіх необхідних документів на товарно-матеріальні цінності та підписання сторонами видаткової накладної (пункт 2.4 договору).

Згідно з пунктом 3.3. договору оплата за цим договором здійснюється шляхом перерахування безпосередньо на рахунок постачальника грошових коштів в три етапи: I етап - передплата - 30% - протягом 5 банківських днів з дати підписання договору; II етап - передплата - 30% - протягом 5 банківських днів з дати отримання повідомлення про готовність товарно-матеріальних цінностей, у письмовому вигляді, до постачання постачальнику від заводу-виготовлювача; III етап - оплата - 40% - протягом 30 банківських днів після поставки товарно-матеріальних цінностей на об'єкт.

03.03.2014 між сторонами підписано додаткову угоду № 1 до договору поставки товарно-матеріальних цінностей № 29/01/2014 від 29.01.2014, відповідно до умов якої сторони збільшили вартість товарно-матеріальних цінностей та визначили її у розмірі 890 327 грн 03 коп.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частини 1 статті 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки товарно-матеріальних цінностей № 29/01/2014 від 29.01.2014 позивач поставив, а відповідачем прийняв товар на загальну суму 890 327 грн 20 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РН-0000001 від 24.02.2014 та № № РН-0000002 від 04.03.2014. Повноваження представника відповідача на отримання поставленого позивачем товару підтверджується належним чином оформленою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 2402.5 від 24.02.2014 (належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставлених позивачем товарно-матеріальних цінностей, а саме відповідачем сплачено 677 350 грн 00 коп. в рахунок передплати за товарно-матеріальні цінності, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отримані товар у розмірі 212 977 грн 02 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 212 977 грн 02 коп. Крім того, між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків від 15.12.2015, відповідно до якого станом на 15.12.2015 сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 212 977 грн 02 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором за договором поставки товарно-матеріальних цінностей № 29/01/2014 від 29.01.2014 та факту наявності заборгованості у розмірі 212 977 грн 02 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 212 977 грн 02 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізька механізована колона № 1" (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, буд. 12, кім. 24, ідентифікаційний код 35842232) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЛ-Металоконструкція" (69114, м. Запоріжжя, пр-т Ювілейний, буд. 12, кВ. 64, ідентифікаційний код 38784192) заборгованість у розмірі 212 977 (двісті дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн 02 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 194 (три тисячі сто дев'яносто чотири) грн 66 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 12.04.2016

Суддя Н.Б. Плотницька