номер провадження справи 11/79/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.04.2016 Справа № 905/4194/14

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області, та матеріали справи

за позовом: Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, Київська область, 04116; ),

до відповідача: Комунальне підприємство «Тепломережа» (вул. Куйбишева, буд. 109, м. Донецьк, Донецька область, 83049, тел. , ; ),

за участю: Відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області (вул. Машинобудівельників, буд. 32, м.Краматорськ, Донецька область, 84313),

у присутності представників сторін:

від позивача (заявника): не зявився;

від відповідача: не зявився;

від ВДВС: не зявився;

про: стягнення 43071,46грн. 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» із скаргою на дії відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області, а саме просить визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області, щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 №905/4194/14; визнати незаконною (недійсною) та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016, з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 №905/4194/14; зобовязати відділ державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області відкрити виконавче провадження та вжити всіх заходів для фактичного виконання рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 у справі №905/4194/14.

Ухвалою від 02.03.2016 скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Також, сторони та відділ державної виконавчої служби зобовязано надати документи необхідні для всебічного та обєктивного розгляду скарги.

Враховуючи клопотання позивача, у звязку із неявкою представників сторін та відділу державної виконавчої служби, не надання письмових пояснень та витребувані ухвалою суду документів, розгляд скарги відкладався.

11.04.2016 від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшло клопотання про розгляд скарги без участі представника позивача, через обмеження коштів на відрядження уповноважених представників.

Скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» вмотивована порушеннями з боку Відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області прав стягувача, що полягають зокрема у тому, що державний виконавець, при винесенні постанови про відмову в відкритті виконавчого провадження не врахував те, що навіть фактична реєстрація підприємства на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не виключає можливість знаходження майна поза межами такої території, та наявності відкритих рахунків в банківських установах також поза межами зазначеної території.

Відділ державної виконавчої служби і відповідач витребувані матеріали не надали, представники в засідання не зявились.

Вивчивши матеріали справи та ретельно дослідивши надані позивачем докази, встановив наступні обставини:

Рішенням господарського суду Запорізької області 28.05.2015 по справі №905/4194/14 позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволені з комунального підприємства «Тепломережа» на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» стягнуто 43071грн. 46коп. 3% річних та 1827грн. 00 коп. судового збору.

12.06.2015 на виконання рішення виданий наказ.

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулося до відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 у справі №905/4194/14.

Постановою відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області від 11.02.2016 відмовлено в відкритті виконавчого провадження та повернено наказ господарського суду Запорізької області №905/4194/14 від 12.06.2015.

У постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016 відділ державної виконавчої служби посилається, зокрема, Закони України «Про боротьбу з тероризмом» і «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Також зазначає про неможливість направити боржнику копію відповідної постанови через державне підприємство звязку «Укрпошта».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження та, як наслідок, зумовлюють відмову у прийнятті виконавчого документу до виконання (на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону) повинні бути встановлені законом.

Суд зазначає, що такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як відсутність можливості направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також тимчасове обмеження повноважень органів державної влади на території населених пунктів, перелік яких затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р, діючим законодавством не передбачено.

Тобто, сам лише факт державної реєстрації боржника на території тимчасово не підконтрольній Україні не є тією єдиною виключною підставою для висновку щодо неможливості здійснення виконавчого провадження та відмови у відкритті виконавчого провадження, з посиланням на неможливість направлення на його адресу копії відповідної постанови, оскільки у боржника за межами території проведення антитерористичної операції можуть знаходитись відокремлені підрозділи (філії), майно, в тому числі, рахунки, тощо.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у боржника відокремлених підрозділів (філій), майна, рахунків на підконтрольній Україні території.

Аналогічного висновку дійшов Вищій господарський суд України у постанові №20/278 від 12.01.2016.

До того ж, неможливість надіслати боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження не є перешкодою у відкритті виконавчого провадження, оскільки із норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець спочатку виносить постанову про відкриття виконавчого провадження і лише після цього надсилає копію даної постанови боржнику.

Тобто, відкриття державним виконавцем виконавчого провадження передує направленню постанови про відкриття виконавчого провадження його учасникам.

Крім того, державний виконавець не обмежений повідомленням боржника лише рекомендованим листом через державне підприємство звязку «Укрпошта», з огляду на наявність інших можливостей інформування боржника (зокрема курєрською службою, що не заборонено законом).

Відповідно до пунктів 1-3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обовязкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У звязку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004 у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції («ОСОБА_1 проти Італії», заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Європейський суд наголосив, що «відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобовязалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду»». Європейський суд також зазначив, що «адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.».

З огляду на вищезазначене, обовязковість виконання судових рішень, конституційний принцип доступності до правосуддя всіх осіб, незалежно від міста їх реєстрації (знаходження), практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень та враховуючи справедливий баланс інтересів стягувача і боржника, апеляційний суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно ч.ч. 1 та 3 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Судом встановлено, що відділом державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області не проводилось ніяких дій щодо зясування місцезнаходження постійно діючого органу відповідача або його майна, а отже виконавчою службою не були використані в повній мірі права, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», що призвело до прийняття постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка порушує права стягувача.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 121-2 Господарського процесуального України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9, визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобовязує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, повязані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобовязати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відділом державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області не надано суду належних та допустимих доказів того, що реєстрація боржника на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, є тією обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження.

З огляду на викладене, відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставною.

Таким чином, заявлені вимоги щодо визнання незаконними дії відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 №905/4194/14 та скасування постанови відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016, підлягають задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Враховуючи, що строк предявлення наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 у справі № 905/4194/14 до виконання не закінчився та виконавчий документ відповідає вимогам передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», предявлений до відповідного органу державної виконавчої служби, а також той факт, що державним виконавцем неправомірно було відмовлено у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню вказаного наказу суду, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу заявника щодо зобовязання відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області відкрити виконавче провадження та вжити всіх заходів для фактичного повного виконання рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 у справі №905/4194/14.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

У Х В А Л И В :

Скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області задовольнити.

Визнати незаконними дії відділу виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 №905/4194/14.

Визнати незаконною та скасувати постанову відділу виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.02.2016, з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.06.2015 №905/4194/14.

Зобовязати відділ виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області (вул. Машинобудівельників, буд. 32, м. Краматорськ, Донецька область, 84313) відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Запорізької області №905/4194/14 від 12.06.2015 про стягнення з комунального підприємства «Тепломережа» (вул. Куйбишева, буд. 109, м. Донецьк, Донецька область, 83049; ) на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, Київська область, 04116; ) 43071 (сорок три тисячі сімдесят одну) грн. 46 коп. 3% річних та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору, та вжити всіх заходів для фактичного повного виконання рішення господарського суду Запорізької області від 28.05.2015 у справі №905/4194/14.

Копію ухвали направити сторонам у справі та відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції Донецької області (вул. Машинобудівельників, буд. 32, м. Краматорськ, Донецька область, 84313).

Суддя С.А. Гончаренко