ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.2016 Справа № 920/321/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця», м. Київ

до відповідача: Вознесенської парафії Української Православної Церкви Конотопської єпархії, м. Конотоп

про стягнення 38391,83 грн.

СУДДЯ В.М.МОЇСЕЄНКО

за участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1

від відповідача : не зявився

За участю секретаря судового засідання Малюка Р.Б.

Суть спору: позивач, в своїй позовній заяві № мю-16-13/16 від 17.03.2016р., просить стягнути з відповідача на свою користь 33187,97 грн. основного боргу з орендної плати, 3179,06 грн. пені, 1730,46 грн. інфляційних втрат, 294,34 грн. 3% річних, а також стягнути судові витрати по справі.

11.04.2016 року до господарського суду Сумської області надійшло клопотання позивача № БМСУ-3-549 від 07.04.2016 року, відповідно до якого він просить долучити до матеріалів справи відзив відповідача та інші документи.

Згідно поданого відзиву б/н від 07.04.2016р. відповідач зазначає, що зазначена заборгованість утворилась внаслідок тяжкого фінансово-економічного стану відповідача, але 12.02.2016р. та 15.03.2016р. відповідачем сплачена частина заборгованості з орендної плати в сумі 27509,06 грн. Іншу частину заборгованості відповідач обіцяє сплатити до кінця квітня 2016 року. Крім того, у відповідності до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України відповідач просить повністю звільнити його від сплати штрафних санкцій, які складаються з пені, інфляційних втрат та 3% річних. Відповідач просить розглянути справу без участі його представника.

Разом з відзивом позивач подав копії меморіальних ордерів від 12.02.2016року та від 15.03.2016 року, що підтверджують сплату відповідачем частини заборгованості з орендної плати.

В судовому засіданні представник позивача подав клопотання, відповідно до якого не заперечує проти відзиву відповідача та проти зменшення суми пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

23 липня 2013 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (далі Позивач) та Вознесенською парафією Української Православної Церкви Конотопської єпархії (далі Відповідач) укладений Договір № ПЗ/БМЕУ-5-136442/НЮ оренди окремого індивідуально визначеного рухомого майна, а саме: малої архітектурної форми - кіоску на чотири торгівельні місця, інвентарний номер 106083, загальною площею 87.00 кв. м.

З 01.12.2015 розпочало господарську діяльність Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та пункту 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735, правонаступником всіх прав та обов'язків Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» є ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», що є стороною договору.

Торгівельний кіоск розташований на привокзальній площі, біля входу до тунелю на платформи залізничної станції Конотоп, за адресою м. Конотоп вул. Свободи, 23 і належить на праві господарського відання Позивачу.

Відповідно до умов Договору строк оренди торгівельного кіоску складає 2 роки 11 місяців із можливістю продовження на той саме термін і на тих самих умовах. Майно передано в оренду з метою здійснення Відповідачем господарської діяльності.

Фактичне передання кіоску в користування Відповідачу підтверджує Акт приймання-передачі від 23 липня 2013 року, який підписаний сторонами Договору, тобто Позивач свій обов'язок щодо надання рухомого майна Орендарю виконав належним чином.

Відповідно до пунктів 3.1 - 3.6 Договору річна орендна плата становить 10,1% від ринкової вартості майна визначеного на підставі експертної оцінки, та сплачується в рівних частинах щомісячно протягом терміну на який укладено цей Договір.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 з урахуванням змін і доповнень до неї та за результатами аукціону на право оренди окремо індивідуально визначеної малої архітектурної форми (кіоску) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2013 - 4157, 54 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Орендна плата за перший та останній місяць оренди перераховується Орендарем на поточний рахунок Балансоутримувача протягом 3 днів з дати підписання Акту приймання-передачі майна в оренду. Орендна плата за наступні місяці перераховується не пізніше десятого числа місяця, наступного за звітним.

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики розрахунку, змін централізованих тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 3.8 указаного Договору передбачено обов'язок Орендаря до 12 числа кожного місяця, наступного за звітним передавати Балансоутримувачу копії платіжних доручень з відміткою банку про перерахування орендної плати.

Однак, починаючи з січня місяця 2015 року Відповідач не в повній мірі виконує вимоги пунктів 3.4, 3.8 та 5.2 Договору, в результаті чого станом на 1 лютого 2016 року за ним виникла заборгованість у розмірі 33 187 грн. 97 коп.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 та ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлений договором строк.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ст. 286 Господарського кодексу України та ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата повинна сплачуватись незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря.

Таким чином, відповідач порушив умови Договору та вимоги закону, не сплачуючи у встановлені строки орендну плату за користування майном.

Враховуючи те, що відповідач до порушення провадження у справі сплатив на рахунок позивача 27509,06 грн. заборгованості з орендної плати, а позивач безпідставно заявив до стягнення цю суму, хоча вона вже була сплачена, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 27509,06 грн. заборгованості з орендної плати є безпідставними і задоволенню не підлягають.

В частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 5678,91 грн. позовні вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог пункту 9.3 укладеного Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 3 179 грн. 06 коп.

Суд перевірив правильність нарахування пені, пеня нарахована за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення. Таким чином, заявлена до стягнення сума пені відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Відповідач заявив клопотання, керуючись п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, про звільнення його від сплати пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Пунктом 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, враховуючи вищенаведені норми закону, суд наділений правом зменшити неустойку, а не звільнити від її сплати в повному обсязі винну сторону.

З цього приводу в п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.20111 року зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Враховуючи те, що порушення зобовязання з боку відповідача не завдало збитків позивачу; до порушення провадження у справі відповідач сплатив більшу частину заборгованості з орендної плати, та позивач не заперечує проти зменшення суми пені, суд, враховуючи розмір несплаченої заборгованості, вирішив зменшити розмір пені на 90 відсотків, до 317,91 грн.

Заявлені до стягнення, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні збитки в сумі 1730,46 грн. та 3% річних в сумі 294,34 грн. не є штрафними санкціями в розумінні Цивільного кодексу України, тому суд не наділений правом, в порядку п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшувати їх розмір, якщо вони розраховані з урахуванням вимог чинного законодавства.

Інфляційні збитки та 3% річних розраховані до січня 2016 року включно, тобто до сплати відповідачем частини заборгованості, тому підлягають стягненню на підставі ст. 625 ЦК України в повному обсязі.

Відповідно до Закону України Про судовий збір, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають сплаті пропорційно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Вознесенської парафії Української Православної Церкви Конотопської єпархії (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Свердлова, 20, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ-30, вул. Лисенка, 6, ) 5678,91 грн. основного боргу, 1730,46 грн. інфляційних втрат, 294,34 грн. 3% річних, 317,91 грн. пені, а також 390,62 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

Повне рішення складено 12.04.2016.

СУДДЯ В.М. МОЇСЕЄНКО