КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа№ 911/4116/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 04.04.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 (повне рішення складено 04.12.2015)

у справі №911/4116/14 (головуючий суддя: Третьякова О.О., судді: Подоляк Ю.В., Мальована Л.Я.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

2) товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум»

про стягнення 16 083,75 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що висновки викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та має місце порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою від 02.02.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М. поновлено ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №911/4116/14 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у зв'язку з виходом судді Федорчука Р.В. з лікарняного та судді Лобаня О.І. з відпустки, які входить до складу постійної колегії суддів та визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 02.03.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В., Лобань О.І. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до свого провадження.

Представник позивача 02.03.2016 брав участь в судовому засіданні, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав свої пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача-2 02.03.2016 брав участь у судовому засіданні, заперечував щодо доводів апеляційної скарги, надавав пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» - без задоволення.

Представники відповідача-1 у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка їх представників без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників відповідача-1.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2006 між ТОВ «Тридента Агро» (продавець) та ТОВ «Гранум» (покупець) укладено договір купівлі-продажу №192, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати товар згідно умов договору, а покупець - прийняти товар та провести оплату за товар в строк та на умовах договору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.11.2009 у справі №9/131, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.05.2010, у позові ТОВ «Тридента Агро» до ТОВ «Гранум» про стягнення 172 489,81 грн. заборгованості, 12 074,28 грн. штрафу, 8 385,02 грн. 3% річних, 59 979,27 грн. інфляційних за договором купівлі-продажу №192 від 31.10.2006 відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2010 у справі №9/131 вказані судові рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Гранум» на користь ТОВ «Тридента Агро» 172 484,81 грн. заборгованості, 8 371,55 грн. 3% річних, 59 979,27 грн. інфляційних сум та 6 063,69 грн. судових витрат.

26.01.2011 між ТОВ «Тридента Агро» (первісний кредитор) та ФОП Грищенко О.М. (новий кредитор) укладено угоду №127-ТА про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ТОВ «Гранум» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат, набутих первісним кредитором на підставі наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі №9/131.

Згідно з п. 1.2. угоди №127-ТА новий кредитор одержує право, замість первісного кредитора, вимагати від боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї угоди.

Пунктом 2.1. угоди визначено, що вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою становить 193 857,39 грн.

Відповідно до п. п. 4.1., 6.1. угоди №127-ТА первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору. Дана угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за нею.

На виконання умов вказаної угоди первісний кредитор - ТОВ «Тридента Агро» передав новому кредитору - ФОП Грищенко О.М. документи, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору, а саме: наказ господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі №9/131, про що 26.01.2010 сторонами складено відповідний акт прийому-передачі документів.

ТОВ «Тридента-Агро» надіслало на адресу ТОВ «Гранум» повідомлення від 26.01.2011 про заміну кредитора у зобов'язанні, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 11.06.2013 та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 11.06.2013 №2898, які містяться в матеріалах справи.

30.04.2013 між Грищенком О.М. (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор) укладено угоду №30/04-13 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), згідно з п. 1.1. якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ТОВ «Гранум» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру основного боргу, 3% річних, інфляційних втрат та судових витрат, набутих первісним кредитором на підставі наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі №9/131.

Відповідно до п. 1.2 угоди №30/04-13 новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в розмірі, визначеному в п. 2.1 цієї угоди.

Пунктом п. 2.1 угоди №30/04-13 визначено, що вартість зобов'язання, що відступається за даною угодою становить 193 857,39 грн.

Згідно з п. п. 4.1., 6.1. угоди №30/04-13 первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору. Передача оригіналів та/або копій документів оформлюється актом приймання-передачі. Угода набуває чинності з моменту її підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за нею.

На виконання умов зазначеної угоди первісний кредитор ФОП Грищенко О.М. передав новому кредитору ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» документи, що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання ТОВ «Гранум» новому кредитору, про що сторонами складений відповідний акт прийому-передачі документів від 30.04.2013.

ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» надіслало на адресу ТОВ «Гранум» повідомлення від 30.04.2013 про заміну кредитора у зобов'язанні, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 11.06.2013 та фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 11.06.2013 №2900, копії яких містяться в матеріалах справи.

26.04.2012 державним виконавцем ВДВС Кремінського РУЮ Луганської області на виконання наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 №9/131 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32369091 про стягнення з ТОВ «Гранум» на користь ТОВ «Тридента Агро» 193 857,39 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.08.2013 у справі №9/131 задоволено заяву ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про заміну сторони у виконавчому провадженні та здійснено заміну ТОВ «Тридента Агро» на ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у виконавчому провадженні щодо виконання наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 № 9/131.

Постановою ВДВС Кремінського РУЮ Луганської області від 27.08.2013 замінено сторони (стягувача) у виконавчому проваджені №32369091 ТОВ «Тридента Агро» на ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

Відповідно до листа ВДВС Кремінського районного управління юстиції №1191 від 25.02.2014, в межах ВП №32369091, ТОВ «Гранум» перерахувало на депозитний рахунок ВДВС Кремінського районного управління юстиції:

- 21.08.2013 грошові кошти у сумі 180 000,00 грн., з яких 22.08.2013 на підставі ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» розподілено на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 122 093,54 грн.;

- 13.09.2013 грошові кошти в сумі 66 179,71 грн., з яких 16.09.2013 на підставі ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» розподілено на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 61 539,39 грн.;

- 26.09.2013 грошові кошти в сумі 10 224,46 грн., які 27.09.2013 на підставі ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» розподілено на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.04.2014 у справі №805/3134/14 за позовом ТОВ «Гранум» до ВДВС Кремінського РУЮ та Управління ДКСУ України у Кремнінському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УДКС України у Кремінському районі Луганської області щодо не виконання платіжних доручень №99 від 31.01.2014 на суму 122 093,54 грн. та №100 від 31.01.2014 на суму 61 539,39 грн. на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс». Зобов'язано УДКС України у Кремінському районі Луганської області виконати вказані платіжні доручення та перерахувати кошти на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

07.04.2014 між ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) укладено договір поруки № 07-04-2014-37, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ТОВ «Гранум» щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3 % річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно з рішенням суду, передбаченим ст. 2 договору.

Згідно з п. п. 2.1., 3.1. договору поруки під основним договором в цьому договорі розуміють наказ господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі № 9/131 та відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою суми 3 % річних у сумі 1 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

05.05.2014 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» з вимогою (вих. №05-37/14) виконати зобов'язання відповідно до договору поруки №07-04-2014-37 від 07.04.2014.

08.05.2014 вказана вимога отримана Назаркевичем О.В. - директором ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», що підтверджується підписом останнього на вказаній вимозі.

Листом (вих. №69 від 12.05.2014) «ПК Трейдсервісгруп» повідомив ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» про те, що зобов'язання за договором поруки №07-04-2014-37 не в змозі виконати у зв'язку із скрутним фінансовим становищем та гарантував його виконання у строк до 31.08.2014.

У вересні 2014 року ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Гранум» про солідарне стягнення з відповідачів 1 000,00 грн. 3% річних та про стягнення з відповідача-2 6 403,20 грн. 3% річних і 8 680,55 грн. інфляційних втрат у зв'язку із несвоєчасним виконанням наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в межах виконавчого провадження №32369091 щодо примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 №9/131, на його рахунок надійшли грошові кошти, а саме: 10.01.2014 в сумі 10 224,46 грн., 30.04.2014 - 122 093,54 грн. та 05.05.2014 - 61 539,39 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» за 10.01.2014, 30.04.2014 та 05.05.2014.

Тому враховуючи те, що відповідач-2 порушив строки виконання грошового зобов'язання щодо сплати 8 371,55 грн. 3% річних та 59 979,27 грн. інфляційних втрат відповідно до наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду Київської області від 12.12.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Гранум» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 1 000,00 грн. 3% річних. Стягнуто з ТОВ «Гранум» на користь ТОВ«Компанія «Ніко-Тайс» 3 622,60 інфляційних втрат, 5 005,51 3 % річних, 858,32 грн. витрат на послуги адвоката та 980,10 грн. судового збору. Стягнуто з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 99,48 грн. витрат на послуги адвоката та 113,59 грн. судового збору. У задоволенні решти позову - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.05.2015 у справі №911/4116/14 рішення господарського суду Київської області від 12.12.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2015 у справі №911/4116/14 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в якій він просить:

- солідарно стягнути з ТОВ «Гранум» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 1 000,00 грн. 3% річних;

- стягнути з ТОВ «Гранум» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 6 366,80 грн. 3% річних та 8 036,41 грн. інфляційних втрат.

При прийняті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки правова природа таких нарахувань (3% річних та інфляційні втрати, нараховані за ст. 625 Цивільного кодексу України) як заходу відповідальності за прострочення виконання основного грошового зобов'язання з прийняттям судового рішення не змінилася, та ці нарахування не перетворилися у грошове зобов'язання в розумінні ч. 1 ст. 509 ЦК України, прострочення виконання якого б надавало підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що інфляційні нарахування та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання, а тому ним правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Нормами ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. ст. 512-514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» є належним кредитором у даній справі, оскільки на підставі угоди від 26.01.2011 №127-ТА ТОВ «Тридента Агро» відступлено право вимоги виконання ТОВ «Гранум» зобов'язання зі сплати заборгованості та судових витрат згідно з наказом господарського суду Донецької області від 03.11.2010 №9/131 в сумі 193 857,39 грн. ФОП Грищенку О.М., а останній відступив ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на підставі угоди від 30.04.2013 №30/04-13 право вимоги заборгованості в сумі 193 857,39 грн. до ТОВ «Гранум».

Згідно з ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що до позивача на підставі ухвали господарського суду Донецької області від 08.08.2013 у справі №9/131 та договору поруки №07-04-2014-37 від 07.04.2014 перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням останніми наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі №9/131.

Враховуючи те, що відповідачами зобов'язання щодо сплати 68 350,82 грн. інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до вищезазначеного наказу не було виконано своєчасно, позивач здійснив нарахування на вказану суму 3% річних за період з 17.09.2010 по 09.01.2014 та за прострочення сплати 58 126,36 грн. за період з 10.01.2014 по 29.04.2014.

Також позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за час прострочення сплати 68 350,82 грн. за період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року (включно) та за час прострочення сплати 58 126,36 грн. за період з січня по квітень 2014 року (включно).

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що джерелом спірних зобов'язальних відносин сторін у справі є не судове рішення, а господарський договір купівлі-продажу №192 від 31.10.2006 та про те, що нараховані 3% річних на інфляційні втрати не є зобов'язанням у розумінні ч. 1 ст. 509 ЦК України, прострочення виконання якого б надавало підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Зокрема, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що зобов'язання ТОВ «Гранум» щодо сплати 59 979,27 грн. інфляційних втрат та 8 371,55грн. 3 % річних за наказом господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі № 9/131, є припиненими 21.08.2013 у зв'язку з перерахуванням відповідачем-2 на депозитний рахунок ВДВС Кремінського районного управління юстиції 180 000,00 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до п. 5.4. вказаної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Вищий господарський суд України в п. 9 оглядового листа №01-06/767/2013 від 29.04.2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 31.03.2015 у справі №909/993/14.

Крім того, у постанові від 01.10.2014 у справі №6-113цс14 Верховний Суд України виходить з того, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

За змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних, за несвоєчасне виконання рішення Вищого господарського суду України від 16.09.2010 у справі №9/131 є необґрунтованими та суперечать ст. ст. 11, 625 ЦК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, здійсненні позивачем нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань згідно ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання є правомірними.

Так, позивач здійснив нарахування 3% річних на суму 68 350,82 грн. за період з 17.09.2010 по 09.01.2014 та інфляційних втрат за період з 01.10.2010 по 31.12.2013, а також 3% річних за період з 10.01.2014 по 29.04.2014 та інфляційних втрат за період з 01.01.2014 по 30.04.2014 на суму 58 126,36 грн.

Однак, враховуючи те, що зобов'язання ТОВ «Гранум» зі сплати 59 979,27 грн. інфляційних втрат та 8 371,55 грн. 3% річних за наказом господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі № 9/131 є припиненими 21.08.2013, то кінцевим періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат є 20.08.2013.

Київський апеляційний господарський суд здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, які нараховано позивачем на суму 68 350,82 грн. дійшов висновку про те, що арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.10.2010 по 20.08.2013 складає 3 683,51 грн. та 3% річних нарахованих за період з 17.09.2010 по 20.08.2013 складає 6 005,51 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 3% річних в сумі 1 000,00 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Отже, з ТОВ «Гранум» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» підлягає стягненню солідарно 3% річних в сумі 1 000,00 грн.; з ТОВ «Гранум» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» підлягає стягненню 3 683,51 грн. інфляційних втрат та 5 005,51 грн. 3% річних.

Щодо заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності, яка була подана під час розгляду справи в суді першої інстанції судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Нормами ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. п. 4.4., 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Судом встановлено, що 21.08.2013 відповідачем-2 сплачено на рахунок ВДВС 180 000,00, а ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 у справі №9/131 - 24.09.2014.

Тобто, перебіг позовної давності було перервано 21.08.2013 у зв'язку зі сплатою ТОВ «Гранум» грошових коштів відповідно до наказу господарського суду Донецької області від 03.11.2010 справі № 9/131.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що строк позовної не пропущено.

Крім того, позивач просить покласти на відповідачів витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 1 600,00грн.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження здійснення витрат на оплату послуг адвоката позивачем надано договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №02-37/06-14 від 02.06.2014 (а.с. 45-47, т.1), акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 12.06.2014 (а.с. 49, т.1), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009 (а.с. 50, т. 1), платіжне доручення №662 від 22.09.2014 про оплату адвокатських послуг на суму 1 600,00 грн. (а.с. 51, т.1).

Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» задоволено частково, то вимога позивача про стягнення з відповідачів 1 600, грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 076,32 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 прийнято з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду - скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Київської області від 20.10.2015 у справі №911/4116/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити частково.

3. Стягнути солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум» (84145, Донецька обл., Слов'янський р-н, м. Миколаївка, вул. Щорса, 5, код 31586254) та товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) 1 000,00 грн. 3% річних.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум» (84145, Донецька обл., Слов'янський р-н, м. Миколаївка, вул. Щорса, 5, код 31586254) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) 3 683,51 грн. інфляційних нарахувань та 5 005,51 грн. 3% річних.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) 55,54 грн. витрат на послуги адвоката, 63,41 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 69,73 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум» (84145, Донецька обл., Слов'янський р-н, м. Миколаївка, вул. Щорса, 5, код 31586254) товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) 1 020,78 грн. витрат на послуги адвоката, 1 165,61 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 281,72 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

7. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Київської області.

8. Матеріали справи №911/4116/14 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук