КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 918/1046/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Гліган С.О. - заступник начальника відділу Військової прокуратури центрального регіону України, посвідчення № 039082 від 12.01.2016;

від позивача: Логін Р.А. - представник, дов. № 220/4/д від 05.01.2016;

Ольховець В.П. - представник, дов. № 220/784/д від 25.12.2015;

від відповідача: Тимошенко О.В. - представник, дов. № 17 від 12.10.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнська холдингова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015

у справі № 918/1046/15 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Заступника прокурора центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнська холдингова компанія" про зобов'язання вчинити дії та стягнення 1 940 284,30 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 918/1046/15 відкладено на 21.03.2016.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 918/1046/15 позовні вимоги задоволені повністю; зобов'язано відповідача передати на користь позивача 30 квартир, загальною площею 2 184,71 кв.м у житлових будинках, розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна,4 відповідно до адресного переліку квартир з оформленням акту прийому-передачі житла та проведенням реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно за позивачем у Державній реєстраційній службі; підлягає стягненню з відповідача сума пені в розмірі 1 864 829,20 грн. та сума штрафу в розмірі 75 455,14 грн.; підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України, одержувач Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

Рішення мотивовано тим, що, як вбачається із матеріалів справи, що не спростовано відповідачем, останній свого обов'язку з передачі позивачу житла на умовах пайової участі, а саме - квартири кількістю 30 шт., загальною площею 2 184,71 кв.м у житлових будинках, розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 відповідно до адресного переліку квартир з проведеною державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Державою в особі позивача, в строк до 10.03.2015 не виконав; перевіривши наведені позивачем розрахунки сум пені та штрафу, суд визнав їх вірними та обгрунтованими; з урахуванням наданих відповідачем пояснень, за висновками суду, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження можливості застосування судом права на зменшення розміру неустойки, тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 918/1046/15 скасувати повністю з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як стверджує скаржник, ураховуючи, що між сторонами у даній справі виникло грошове зобов'язання, абз.3 ч.2 ст.231 ГК України не може бути застосовано, отже, не може відбуватися стягнення у вигляді нарахованої позивачем пені та штрафу.

Скаржник звертає увагу суду на ступінь виконання зобов'язання відповідачем, те, що на момент подання позовної заяви позивачу було надано декларацію про готовність об'єкта до експлуатацію від 05.08.2015 та пропозицію підписати акт приймання-передачі частини квартир. Таким чином, на думку скаржника, строк для нарахування штрафних санкцій повинен становити з 10.03.2015 по 05.08.2015.

Як вважає скаржник, оскільки позивачем сплачено лише 30 відсотків від визначеної в договорі вартості житла, то доцільно здійснювати нарахування пені та штрафу залежно від розміру сплачених коштів позивачем, адже із сумою сплачених коштів позивачем можна співвідносити його збитки.

Посилаючись на положення ст.616 ЦК України, скаржник зазначає, що ухилення позивача від прийняття виконання зобов'язання відповідача, яким повідомлено листом за № 99 від 27.08.2015 про готовність передати 8 квартир, та сплати коштів, унеможливлює подальше виконання зобов'язань зі сторони відповідача (реєстрацію права власності на квартири, виготовлення документації).

На думку скаржника, у розрахунку неправильно вказано початок прострочення зобов'язання; судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій, оскільки у матеріалах справи міститься лист № 24 від 25.02.2015 відповідно до якого невиконання договору пов'язано з обставинами, що не залежали від волі відповідача.

В апеляційній скарзі, з посиланням на положення ст.101 ГПК України, в обгрунтування неможливості подання додаткових доказів суду першої інстанції, скаржник стверджує про те, що замовником технічної документації по будівництву житлового будинку в м. Рівне по вул. Гагаріна, 4 є ТОВ "Рівненське "МЖК" і відповідач не мав копій документів, тому що потрібен був час для їх отримання.

До апеляційної скарги скаржником додані копії наступних документів, засвідчених відповідачем: договору про приєднання, яке не є стандартним, до електричних мереж ПАТ "Рівнеобленерго" № 97-15-ЦО-Рим від 13.03.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Рівнеобленерго" та ТОВ "Рівненський МЖК", додатку № 1 до договору № 97-15-ЦО-Рим від 13.03.2015 Технічні умови приєднання, які не є стандартним, до електричних мереж електроустановок № 97-15-ЦО-Рвм, дата видачі: 13.03.2015, додаток 11 до Положення про приєднання електроустановок до електричних мереж Технічне рішення № 200-15-а по робочому проекту ПАТ "Рівнеобленерго" від 08.05.2015.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається із згаданих документів, доданих до апеляційної скарги, ці документи складені 13.03.2015, 08.05.2015, доказів того, що скаржник звертався до ТОВ "Рівненський МЖК" про їх надання, а останній ухилявся надати ці документи, скаржником не надано.

Отже, скаржником не доведено того, що згадані документи не подані суду першої інстанції з причин, що не залежали від скаржника.

Крім того слід зазначити, що відмітка про засвідчення копій документів не відповідає вимогам п.5.27 ДСТУ 4163-2003, наявний підпис без реквізитів, наявний відбиток печатки відповідача, хоча документи не створені в результаті діяльності відповідача.

Таким чином, копії документів не засвідчені належним чином, що не відповідає вимогам ст.36 ГПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених ст.101 ГПК України, для прийняття додаткових доказів у суді апеляційної інстанції, тому згадані додаткові докази для розгляду апеляційної скарги не приймаються.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що зміна технічних умов на підключення будинку до комунікацій, на що посилається відповідач, не є підставою для звільнення його від виконання зобов'язань за договором; отримання технічної документації на виконання робіт з підключенням житлового будинку до інженерних мереж ніяким чином не заважало відповідачу виконати умови договору та підписати з позивачем акт приймання-передачі та здійснити реєстрацію 30-ти квартир в Державній реєстраційній службі України з обов'язковим оформленням права власності на них за позивачем.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників прокуратури, сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Заступником військового прокурора до суду першої інстанції подана позовна заява про зобов'язання відповідача передати на користь позивача 30 квартир, загальною площею 2 184,71 кв.м, у житлових будинках, розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 відповідно до адресного переліку квартир, з оформленням акту прийому-передачі житла та проведення реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно за позивачем у Державній реєстраційній службі України; стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за неналежне виконання договору від 11.12.2014 № 227/ДКБ-36ОП на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 у сумі 1 940 284,30 грн.; покладення судових витрат на відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.12.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір № 227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 (далі - договір від 11.12.2014).

Відповідно до п.1.1 договору від 11.12.2014 предметом договору є придбання позивачем, за договором пайовиком, у відповідача, за договором забудовника, житла на умовах пайової участі, а саме - квартир кількістю 30 шт., загальною площею 2 184,71 кв.м, у житлових будинках, розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4, відповідно до адресного переліку квартир (додаток 2), які забудовник зобов'язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором.

В п.3.1 договору від 11.12.2014 сторони погодили, що ціна договору, тобто ціна квартир, які забудовник за договором зобов'язується передати пайовику, становить 10 779 359,14 грн., в т.ч. ПДВ - 1 796 559,86 грн. та складається із розрахунку загальної площі квартир 2 184,71 кв.м, що передаються і фіксованої вартості 4 934,00 грн. за один квадратний метр загальної площі; вказана договірна ціна є твердою.

Згідно з п.4.1 договору від 11.12.2014 фінансування будівництва (придбання) житла на умовах пайової участі здійснюється згідно із графіком фінансування (додаток № 3), який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.4.2 договору від 11.12.2014 пайовик здійснює перерахування коштів на розрахунковий рахунок забудовника в наступному порядку: попередня оплата здійснюється у розмірі 30 відсотків визначеної в договорі вартості придбаного житла не більше як на три місяці згідно з графіком фінансування та складає 3 233 807,74 грн., в тому числі ПДВ - 538 967,96 грн.; подальші розрахунки здійснюються в розмірі до 95 відсотків визначеної в договорі ціни після надання документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об'єкта до експлуатації) та підписання акта приймання-передачі житла, у сумі до 7 006 583,44 грн., в тому числі ПДВ -1 167 763,91 грн.; остаточний розрахунок у розмірі 5 відсотків у сумі 538 967,96 грн., в тому числі ПДВ - 89 827,99 грн., здійснюється з урахуванням уточненої загальної площі квартир згідно з довідкою Бюро технічної інвентаризації, передачі пайовику належних йому квартир з проведеною державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Державою в особі Міністерства оборони України, за обов'язкової умови, що квартири, які забудовник передає за договором, відповідають вимогам п.2.2 договору.

Додатковими угодами до договору від 11.12.2014 № 1/360П від 25.12.2014 та № 2/360П від 16.03.2015 уточнені джерела фінансування будівництва (придбання) житла на умовах пайового будівництва у сумі 10 779 359,14 грн., передбачені в пункті 4.2 договору від 11.12.2014.

В п.п.5.1 - 5.3 договору від 11.12.2014 сторони погодили, що забудовник зобов'язується ввести житловий будинок, розташований за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 в експлуатацію та передати в ньому квартири уповноваженому органу пайовика у строк до 20.12.2014; передача квартир уповноваженому органу пайовика здійснюється з оформленням акту приймання-передачі квартир за наявності документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об'єкта до експлуатації) у термін не пізніше - 20.12.2014.

Також, в п.6.4 договору від 11.12.2014 сторонами передбачено, що забудовник зобов'язаний: а) збудувати та передати пайовику квартири у термін до 20.12.2014, визначені в п.1.1 договору з оформленням акту приймання-передачі житла, реєстрації квартир у Державній реєстраційній службі України та обов'язковою державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Міністерством оборони України у стані, що визначений в п.2.2 договору.

Позивачем за платіжним дорученням від 19.12.2014 № 227/132 перераховано відповідачу 3 233 807,74 грн. оплати придбання житла відповідно до договору від 11.12.2014.

Додатковою угодою № 1/360П від 25.12.2014 також сторонами внесені зміни до п.п.5.1 - 5.3, 6.4.а) до договору від 11.12.2014, відповідно до яких забудовник зобов'язався ввести житлові будинки, розташовані за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 в експлуатацію та передати в них квартири уповноваженому органу пайовика у строк до 10.03.2015; передачу квартир уповноваженому органу пайовика здійснити з оформленням акту приймання-передачі квартир за наявності документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об'єкта до експлуатації у термін не пізніше - 10.03.2015; реєстрація квартир у Державній реєстраційній службі України та обов'язкове оформлення права власності на нерухоме майно за Міністерством оборони України здійснюється забудовником за власний рахунок та у термін до 10.03.2015, зазначених в п.5.2 договору; збудувати та передати пайовику квартири у термін до 10.03.2015, визначені в п.1.1 договору з оформленням акту приймання-передачі житла та реєстрації квартир у Державній реєстраційній службі України та обов'язковою державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Міністерством оборони України у стані, що визначений в п.2.2 договору.

Також відповідно до п.10.1 договору від 11.12.2014, в редакції додаткової угоди № 1/360П, договір діє до 31.12.2015.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем зобов'язання, передбачені договором від 11.12.2014 із додатковими угодами №№ 1/360П, 2/360П, не виконані.

Позивач звернувся до відповідача із претензією № 1 від 11.03.2015, у якій вимагав виконати умови договору від 11.12.2014.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 11.12.2014 із додатковими угодами №№ 1/360П, 2/360П.

Згідно із ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка. штраф, пеня) яку учасник господарських відносин повинен сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 231 ГК України встановлено розміри штрафних санкцій за порушення господарського зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом чи договором.

В п.7.2 договору від 11.12.2014 сторони погодили, що забудовник за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань за договором, а саме: порушення строків передачі квартир пайовику з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Міністерством оборони України сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості квартир, з яких допущено невиконання зобов'язань за кожну добу прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф відповідно до статті 231 Господарського кодексу України у розмірі 7 (семи) відсотків від суми невиконаних зобов'язань.

Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку, відповідачеві за порушення договірного зобов'язання нараховано 1 864 829,20 грн. пені та 75 455,14 грн. штрафу.

Перевіривши розрахунок штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правильність розрахунку.

Доводи апеляційної скарги немає підстав вважати такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства та відповідають матеріалам справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Твердження скаржника про відсутність підстав для застосування санкцій за порушення господарського зобов'язання, які передбачені абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, оскільки між сторонами у даній справі виникло грошове зобов'язання, є таким, що не відповідає предмету укладеного сторонами договору від 11.12.2014, адже згідно із п.1.1 згаданого договору предметом договору є придбання позивачем у відповідача житла на умовах пайової участі, тобто у відповідача перед позивачем договором передбачене не грошове зобов'язання.

Крім того, сторонами у договорі від 11.12.2014 безпосередньо визначили умови застосування та розміри санкцій.

Посилання скаржника на положення ст.616 ЦК України є безпідставним, адже у позивача відсутній обов'язок прийняти запропоновані відповідачем у листі за № 99 від 27.08.2015 всього 8 квартир, замість передбачених умовами договору від 11.12.2014 - 30 квартир. Щодо поставлених у згаданому листі питань, пов'язаних із різким підвищенням собівартості квадратного метра житла в будинку в м. Рівне по вул. Гагаріна, 4, то ці питання підлягають вирішенню за погодженням сторін за угодою.

Так само питання, пов'язані із обставинами укладання додаткового договору, про які викладено у листі відповідача від 25.02.2015 за № 24, належить узгоджувати із стороною за договором від 11.12.2014.

Наведені відповідачем у листі від 25.02.2015 № 24 обставини, не є винятковим випадком, наявність якого передбачає, згідно із п.3 ст.83 ГПК України, можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Так само, згадані обставини немає підстав вважати підставами для зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до норм ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Оскільки умовами пункту 7.2 договору від 11.12.2014 сторонами передбачено нарахування санкцій на суму вартості квартир, з яких допущено невиконання зобов'язань, то розрахунок позивача суми санкцій є таким, що відповідає умовам договору.

Умовами договору не передбачено виконання зобов'язань відповідача поетапно, або частинами, тому відсутні підстави пов'язувати пропозицію відповідача підписати акт приймання-передачі частини квартир із періодом нарахування санкцій. Також відповідачем не надано контррозрахунку санкцій, у зв'язку із чим твердження про неправильність періоду нарахування санкцій є голослівним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 у справі № 918/1046/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західноукраїнська холдингова компанія" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/1046/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 06.04.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай