РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/1584/16
За позовом споживчого товариства "Крокус"

до товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ"

про визнання недійсним договору в частині

та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ"

до споживчого товариства "КРОКУС"

про звільнення приміщення шляхом виселення

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача за первісним позовом - не з'явився;

від відповідача за первісним позовом - Василенко А.В. за дов. № б/н від 29.02.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за первісним позовом споживчого товариства "КРОКУС" до товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ" про визнання недійсним договору оренди № 08/15 від 01.06.2015 р. в частині п. 8.3 та п. 8.4. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ" до споживчого товариства "КРОКУС" про звільнення приміщення шляхом виселення.

В первісному позові позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони ТОВ "СОНЯЧНИЙ КВАРТАЛ" вчиняти дії щодо виселення споживчого товариства «Крокус» з орендованого приміщення та вчиняти дії спрямовані на обмеження прав СТ «Крокус» як орендаря.

Предметом первісного позову є вимога позивача за первісним позовом на підставі сч.1 ст.215 ЦК України визнати недійсними п.8.3 та п.8.4. Договору оренди, оскільки положення вказаних пунктів Договору щодо можливості одностороннього розірвання Договору оренди суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідач за первісним позовом щодо задоволення первісного позову заперечує, вказуючи, що сторони є вільними в укладанні договору, визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, сторонами було погоджено право орендаря та орендодавця на односторонню відмову від договору оренди, що не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому підстави для визнання п.8.3. та п.8.4. Договору недійсними відсутні.

Предметом зустрічного позову є вимога позивача за зустрічним позовом про зобов'язання відповідача за зустрічним позовом звільнити орендоване ним приміщення, в зв'язку з припиненням Договору оренди.

Судом розглянуто заяву про забезпечення позову, викладену у позовній заяві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери, тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання, тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Судом встановлено, що заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та не містить посилання на докази, які підтверджують, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позивачем за первісним позовом не підтверджено доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову. За таких підстав, судом відмовлено у задоволенні заяви позивача за первісним позовом про вжиття заходів забезпечення позову.

22.03.2016 року представником позивача за первісним позовом подано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з необхідністю ознайомитися зі змістом зустрічного позову та підготувати відзив.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, неподання витребуваних доказів.

Згідно зі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Подане 22.03.2016 року позивачем за первісним позовом клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки зустрічний позов було подано 19.02.2016 року, а відтак позивач мав достатньо часу для підготовки відзиву на зустрічний позов, а судом не встановлено обставин за наявністю яких спір не може бути вирішено у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні 22.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячний квартал" (орендодавець) та Споживчим товариством "Крокус" (далі - орендар) укладено договір оренди № 08/15 від 01.06.2015 року (далі - договір).

Згідно п. 1.1. Договору Орендодавець передає в строкове платне користування (оренду) Орендарю, а Орендар приймає в Орендодавця в оренду на весь Строк оренди, який зазначений у п.2.1., нежитлове приміщення склад будівельних матеріалів - загальною площею 674,4 м.кв., що знаходиться за адресою: Київська обл. м. Бровари, вул. Богунська 22.

Відповідно до п. 2.1. Договору строк оренди за даним Договором починається від дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Об'єкту оренди, та продовжується протягом 12-ти (дванадцяти) місяців.

Згідно п.2.2. Договору Об'єкт оренди вважається переданим в оренду і починається нарахування орендної плати з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін Акту прийому-передачі.

Пунктом 8.3. Договору передбачено, що орендар має право в односторонньому порядку відмовитись від даного Договору, письмово попередивши Орендодавця за два місяці. У разі відмови Орендаря від Договору, Договір є розірваним з дати зазначеної в повідомленні або з моменту одержання Орендодавцем повідомлення Орендаря про відмову від Договору, підписання угоди про розірвання договору не є обов'язковим.

Згідно з п.8.4. Договору орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від даного Договору через будь-які обставини, письмово попередивши Орендаря за 2 місяці. У разі відмови Орендодавця від Договору, Договір є розірваний з дати зазначеної в повідомленні або з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від Договору, підписання угоди про розірвання не є обов'язковим.

Відповідно до підписаного між сторонами Договору Акту передачі-прийому об'єкту оренди від 01.06.2015 ТОВ "Сонячний квартал" передало, а СТ "Крокус" прийняло в

строкове платне користування склад будівельних матеріалів, загальною площею 674,4 м.кв., що знаходиться за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Богунська 22.

Оскільки, Акт передачі-прийому об'єкту оренди підписаний сторонами 01.06.2015, договір діє до 01.06.2016.

Листом від 03.12.2015 відповідач на підставі п.8.4. Договору повідомив позивача про відмову від Договору, зазначив, що останній вважається розірваним із 03.02.2016 та просив звільнити орендоване приміщення.

Предметом первісного позову є вимога позивача за первісним позовом на підставі сч.1 ст.215 ЦК України визнати недійсними п.8.3 та п.8.4. Договору оренди, оскільки на його думку положення вказаних пунктів Договору щодо можливості одностороннього розірвання Договору оренди суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом; в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Сторони при укладанні Договору оренди досягли згоди щодо всіх істотних умов, передбачених для даного виду договору, а тому цей договір слід вважати укладеним, згідно вимог ст.ст. 180,181. 284 ГК України та ст. ст. 627,628, 759 ЦК України. Сторонами було дотримано всіх вимог чинного законодавства України щодо дійсності правочину.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначенні на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виконання цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 3 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 525 ЦК України та ст. 188 ГК України, передбачено, що одностороння відмова або розірвання в односторонньому порядку не допускається якщо інше не встановлено договором, тобто самі норми є диспозитивні.

Сторонами в п.8.4. та 8.3 Договору погоджено можливість відмови від Договору в односторонньому порядку.

В обґрунтування правових підстав для визначення п. 8.3. та 8.4. Договору недійсними позивач посилається на ч.1. ст.291 ГК України, якою встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Однак, в даному випадку мова йде не про односторонню відмову від договору, а має місце взаємне волевиявлення двох сторін, закріплене в оспорюваних пунктах Договору, щодо встановлення певного порядку припинення їхніх правовідносин, а саме: в порядку відмови на підставі повідомлення.

Отже, відступаючи від загального правила, визначеного ст. 525 ЦК України, ст. 188 ГК України, ч. 1 ст. 291 ГК України, у п.8.3.та п.8.4. договору, сторони визначили і погодили право орендодавця та орендаря відмовитися від договору у будь який час, за умови попередження про це другої сторони за два місяці.

При цьому, норми ст. 525 ЦК України, ст. 188 ГК України допускають, а норми , ч. 1 ст. 291 ГК України не забороняють сторонам за взаємною згодою визначити такий порядок припинення договору, норми ЦК України не встановлюють, що такі умови договору є нікчемними.

Позивачем не наведено жодних обґрунтувань наявності підстав, передбачених ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, з якими закон пов'язує недійсність правочину, а тому вимоги позивача за первісним позовом про визнання недійсними пунктів 8.3. та 8.4. договору оренди задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача за зустрічним позовом про звільнення орендарем орендованого приміщення підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За умовами укладеного сторонами договору оренди (п.8.1. Договору) цей договір припиняє свою дію за наявності хоча б однієї з наступних обставин: закінчення строку оренди; наявність письмової згоди сторін; за наявності інших обставин, передбачених чинним законодавством України та договором.

Пунктом 8.4. Договору передбачено, що Орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від даного Договору через будь - які обставини, письмово попередивши Орендаря за 2 місяці. У разі відмови Орендодавця від Договору, Договір є розірваним з дати зазначеної в повідомленні або з моменту одержання Орендарем повідомлення Орендодавця про відмову від Договору, підписання угоди про розірвання не є обов'язковим.

Позивач за зустрічним позовом направив лист повідомлення вих. 25/12 від 03.12.2015р. в якому, на підставі п. 8.4. Договору, попередив за 2 місяці щодо односторонньої відмови від договору та зазначив, що даний Договір є розірваним з 03 лютого 2016р. Також в листі зазначено, що після розірвання Договору, Орендарю необхідно звільнити орендоване приміщення та передати його Орендодавцю. Даний Лист, згідно повідомлення про вручення отримано 15.12.2016р.

14.01.2016р., Позивачем за зустрічним позовом повторно направлено Лист вих. № 28/01-16 від 14.01.2016р., в якому наголошувалося що Договір вважається розірваним з 03.02.2016р. та просили повідомити дату коли уповноважені представники Орендодавця можуть прийняти з оренди приміщення. Даний лист, згідно повідомлення про вручення, було отримано Відповідачем за зустрічним позовом 02.02.2016р.

Згідно п. 2.3. Договору, після закінчення або дострокового припинення строку оренди, Орендар на протязі 5-ти днів повертає Орендодавцеві об'єкт оренди за Актом прийому - передачі (повернення). З моменту підписання Акту прийому - передачі (повернення) Об'єкту оренди, припиняється нарахування орендної плати та інших платежів.

Звертаючись з зустрічним позовом позивач за зустрічним позовом вказує, що після розірвання договору, відповідач за зустрічним позовом не звільнив займане ним приміщення.

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В п. 8.4. Договору сторони визначили і погодили право Орендодавця відмовитися від договору оренди у будь який час, за умови попередження про це другої сторони за два місяці.

При цьому, норми ст. 525 ЦК України, ст. 188 ГК України допускають, а норми , ч. 1 ст. 291 ГК України не забороняють сторонам за взаємною згодою визначити такий порядок припинення договору і не встановлюють, що такі умови договору є нікчемними або неприпустимими.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. Різниця між «відмовою від договору» та «розірванням договору» полягає в тому, що відмова - це одностороння дія, яка не потребує згоди іншої сторони, а розірвання договору можливе лише за угодою сторін чи за рішенням суду. Тобто, в результаті відмови від договору найму, останній є розірваний в односторонньому порядку, оскільки згоди іншої сторони не вимагається.

Розірвання договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

В силу ч. З ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом , договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Як встановлено судом позивач за зустрічним позовом направив лист про відмову від договору та вимогу про повернення об'єкту оренди Орендодавцю.

Враховуючи, що одностороння відмова від договору , з огляду на положення ст.651 та ст. 653 ЦК України та п. 8.4. Договору, не потребує узгодження з Відповідачем за зустрічним позовом, то Договір оренди від 08/15 від 01.06.2015р. є припиненим (розірваним) з 03.02.2016р.

Згідно ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Доказів того, що відповідач за зустрічним позовом звільнив орендоване приміщення та підписав Акту прийому передачі суду не надано.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № запису про право власності 1228997, реєстраційний номер об'єкта нерухомості майна Позивач за зустрічним позовом є власником орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч.1. ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки Договір оренди припинив свою дію, доказів того, що відповідач за зустрічним позовом орендоване приміщення орендодавцю повернув суду не надано, суд вважає за можливе задовольнити зустрічні позовні вимоги про зобов'язання відповідача за зустрічним позовом звільнити орендоване приміщення шляхом виселення.

Витрати по сплаті судового збору розподіляються у відповідності до положень ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову - відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити.

3. Зобов'язати споживче товариство «КРОКУС» (07400, Київська обл., місто Бровари, вул.БОГУНСЬКА, будинок 22, ) звільнити об'єкт оренди, а саме: нежитлове приміщення, склад будівельних матеріалів - загальною

площею 674,4 м.кв., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Богунська, будинок 22, шляхом виселення споживчого товариства «КРОКУС» (07400, Київська обл., місто Бровари, вул.БОГУНСЬКА, будинок 22, ) та повернути вказане приміщення товариству з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал» (04112, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГРЕКОВА, будинок 12, ).

4. Стягнути зі споживчого товариства «КРОКУС» (07400, Київська обл., місто Бровари, вул.БОГУНСЬКА, будинок 22, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал» (04112, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГРЕКОВА, будинок 12, ) 1378 (тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп - витрати по сплаті судового збору.

Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повний текст рішення складено: 11.04.2016 року