РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/4562/16

За позовомАдвокатського об'єднання "Адвокатська фірма "Бізнес-Право"
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»
провідшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 6888,91 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Волчек Н.М. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Адвокатське об'єднання "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 6888,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на підставі Договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків УБ №0101969 від 07.03.2013 виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1. У подальшому, між ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» та АО "АФ "Бізнес-Право" було укладено Договір цесії №601/24/3481 від 18.11.2014, згідно з яким страхова компанія передала право вимоги в зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 512, 514, 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 порушено провадження у справі №910/4562/16, розгляд справи призначено на 04.04.2016.

04.04.2016 відповідач подав через відділ діловодства суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" договір цесії є подібним з договором факторингу, оскільки в його основі також лежить відступлення права вимоги, але вона виступає лише елементом договору факторингу. У той же час, фактором може бути банк або інша фінансова установа, а також фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності, яка згідно із законом має право здійснювати факторингові операції. Враховуючи викладене відповідач вказує, що може задовольнити вимоги позивача лише в разі наявності правових підстав, а саме - надання договору факторингу між ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» та АО "АФ "Бізнес-Право".

Представник позивача в судовому засіданні 04.04.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 04.04.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків УБ №0101969, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 12.03.2013 по 11.03.2014.

19.12.2013 о 15 год. 40 хв. у м. Києві по пр. Андрющенка відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час руху не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2014 у справі №761/1149/14-п встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України; визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з рахунком-фактурою №АП-0007064 від 20.12.2013, виставленим власнику застрахованого транспортного засобу станцією техобслуговування - Товариством з обмеженою відповідальністю «Богдан-Авто Поділ», вартість відновлювального ремонту автомобіля «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 6888,91 грн. з ПДВ.

20.01.2014 власник застрахованого автомобіля марки «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» з заявою про порядок виплати страхового відшкодування, в якій просив сплатити суму страхового відшкодування на розрахунковий рахунок ТОВ «Богдан-Авто Поділ» для відновлювального ремонту автомобіля.

Як убачається з Висновку автотоварознавчого дослідження №640 від 28.01.2014, складеного експертом Публічуком Р.В. (свідоцтво Міністерства юстиції України НОМЕР_3 від 25.04.2007), матеріальний збиток, завданий власникові «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 6926,72 грн.

Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» з урахуванням умов Договору добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків УБ №0101969 від 07.03.2013, склало страховий акт №000015983 від 29.01.2014, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 6888,91 грн.

На підставі складеного страхового акту №000015983 від 29.01.2014 ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування, виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 6888,91 грн. на рахунок СТО - ТОВ «Богдан-Авто Поділ», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №6958 від 27.03.2014.

В подальшому, Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» зверталося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (як особи, відповідальної за завдану шкоду) з претензією №4423-24/24 від 03.11.2014 про відшкодування шкоди в розмірі 6888,91 грн.

У свою чергу, ПрАТ «СК «АХА Страхування» в листі №11409/12ув від 29.12.2014 повідомило, що суму страхового відшкодування буде виплачено шляхом переказу на поточний рахунок ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», проте страхове відшкодування так і не здійснило.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» виплативши страхове відшкодування потерпілому - ОСОБА_2 (шляхом перерахування на СТО для здійснення ремонту пошкодженого автомобіля), отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

В той же час, 18.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (цедент) та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" (далі - цесіонарій) був укладений Договір цесії №601/24/3481, за умовами якого цедент передає (відступає) цесіонарію усі права вимоги в зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відомості про які визначені у відповідному акті прийняття-передання прав вимоги, а цесіонарій приймає вказані права та зобов'язується сплатити відповідну ціну на користь цедента на умовах, визначених цим договором.

За умовами п. 4 вказаного договору цесіонарій стає кредитором у грошових зобов'язаннях, до змісту яких входять права вимоги, з моменту підписання сторонами відповідного акту.

На виконання вимог договору цесії, його сторони підписали Акт прийняття-передання прав вимоги (Додаток №1), згідно з яким цедент передав, а цесіонарій прийняв права вимоги, зокрема у справі за спірним ДТП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Що стосується факторингу, то відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі згаданої статті ЦК України визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування.

За наведеним визначенням договору факторингу цей договір спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 липня 2007 року у справі №26/347-06-6531.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" Договір цесії №601/24/3481 від 18.11.2014 не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення договору цесії є отримання прибутку.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо інше не суперечить договору та не заборонено законом.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, а також: здійснення операцій на ринку цінних паперів від свого імені; надання гарантій і поручительств та інших зобов'язань від третіх осіб, які передбачають їх виконання у грошовій формі; придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг); лізинг.

В цій нормі Закону факторинг класифікується як кредитна операція, що підтверджує суть факторингу - фінансування під відстрочення права вимоги, надання коштів в розпорядження за плату.

Таким чином, між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса: вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Важливою відмінністю цих двох договорів є те, що при відступленні права вимоги первісний кредитор передає новому кредитору боргові зобов'язання боржника і більше взаємовідносин не має, ані з боржником, ані з новим кредитором щодо перерахування коштів первісному кредитору, тож по суті відбувається купівля-продаж права вимоги боргових зобов'язань. А в договорі факторингу фактор може отримувати кошти і від клієнта, і від боржника, вони розраховуються із фактором, це передбачено ст.1084 ЦК України.

З норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", на який посилається відповідач, випливає, що вказаний закон є нормативно-правовим актом спеціальної дії, який регулює відносини, пов'язані з функціонуванням фінансових ринків та надання фінансових послуг. Сфера дії цього закону за суб'єктним складом обмежується: фінансовими установами, особами, які здійснюють діяльність з посередницьких послуг на ринках фінансових послуг, об'єднаннями фінансових установ, включених до реєстру саморегулівних організацій.

У зв'язку з цим відсутні правові підстави для застосування до суб'єктів господарювання, що не є фінансовими установами, та набувають на платній основі право вимоги до третіх осіб на підставі договорів відступлення права вимоги, незалежно від умов такого набуття (з дисконтом, премією або без) норм Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Таким чином, продаж Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" права грошової вимоги за договором добровільного страхування на підставі договору цесії не є фінансовою послугою, а зазначений договір не є договором факторингу.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України в постанові від 19 серпня 2014 року у справі №3-43гс14, та Вищий господарський суд України в постановах від 30 листопада 2010 року у справі №36/81пд, від 16 лютого 2016 року у справі №910/17428/15 та ін.

Зазначені вище обставини належним чином доводять, що Адвокатське об'єднання «Адвокатська фірма «Бізнес-Право» отримало від Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток власнику автомобіля «SUBARU», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті ДТП, яка сталася 19.12.2013.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як власником цього транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника автомобіля «Mazda», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» згідно з Договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (полісом) №АС/6420127, строк дії якого з 05.12.2013 по 04.12.2014. Наведене підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, яка надійшла на запит суду.

Як передбачено в пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/6420127 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом №АС/6420127 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 6888,91 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми, а його доводи, викладені у запереченнях на позовну заяву спростовуються вищенаведеним.

З урахуванням викладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Адвокатського об'єднання "Адвокатська фірма "Бізнес-Право" (04053, м. Київ, вулиця Гоголівська, будинок 43-А, квартира 2; ідентифікаційний код 26547144) страхове відшкодування в сумі 6888 (шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 91 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.04.2016

Суддя О.А. Грєхова