ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" квітня 2016 р.Справа № 916/264/16

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря Мурачашвілі Х.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 916/264/16

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: приватного підприємства «Тепличне»

про визнання права власності

за зустрічним позовом: приватного підприємства «Тепличне»

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про визнання права власності

За участю представників сторін:

від ФОП ОСОБА_1: ОСОБА_2, довіреність у матеріалах справи (а.с. 74);

від ПП «Тепличне»: Конова Л.М., довіреність у матеріалах справи (а.с. 75), директор Чеповський В.О.

СУТЬ СПОРУ: позивачем - фізичної особою - підприємцем ОСОБА_1 (ФОП ОСОБА_1.) заявлені вимоги до приватного підприємства «Тепличне» (ПП «Тепличне») про визнання права власності на нежиле приміщення продовольчого ларьку, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 123 кв.м за набувальною давністю.

Відповідач у справі ПП «Тепличне» проти позову заперечував, звернувся із зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_1, в якому просив визнати за ним право власності на вказане нежиле приміщення продовольчого ларьку за набувальною давністю.

У судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_1 наполягав на задоволенні первісного позову, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ПП «Тепличне» просив відмовити.

У судове засідання з'явилися представник та директор ПП «Тепличне», просили суд задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1

Розглядом матеріалів справи встановлено:

- обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що між нею та ПП «Тепличне» 11 серпня 2001 року було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_1 до 31.12.2001 року передано у користування нежиле приміщення продовольчого ларьку (балансова вартість якого становить 22334 грн.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

ФОП ОСОБА_1 вказує, що даний договір його сторонами не подовжувався, але вона до теперішнього часу використовує зазначене приміщення під розміщення їдальні та кафе. Ніяких претензій та вимог від ПП «Тепличне» щодо повернення зазначеного майна вона не отримувала.

У зв'язку із викладеним ФОП ОСОБА_1 стверджує, що вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом п'ятнадцяти років, що на її думку є підставою для визнання за нею права власності на спірний об'єкт нерухомості за набувальною давністю на підставі п. 8 Прикінцевих та перехідних положень та ст. 344 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти задоволення позову ФОП ОСОБА_1, ПП «Тепличне» вказує, що рішенням виконавчого комітету Овідіопольської районної ради від 25.12.1987 року № 604 було затверджено акт прийому в експлуатацію закінченого будівництвом продовольчого ларьку у радгоспі «Тепличний». Відповідно до акту прийому в експлуатацію державної приймальної комісії закінченого будівництвом (реконструкції) об'єкту від 05.08.1987 року № 304 в експлуатацію було прийнято продовольчий ларьок радгоспу «Тепличний». Даний продовольчий ларьок був збудований за рахунок радгоспу господарським шляхом. Проектна-кошторисна документація виконувалась власними силами та затверджена директором радгоспу та членами державної приймальної комісії.

ПП «Тепличне» також зазначає, що на загальних зборах уповноважених членів КСП «Тепличне», які відбулися 05.02.1996, було вирішено створити КСП «Тепличне».

06.03.1996 року в Овідіопольській районній державній адміністрації зареєстровано статут колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличне». Згідно акту прийому-передачі майна від 22.07.1996 року КСП «Тепличне» стало власником державного майна цілісного майнового комплексу державного сільськогосподарського овочевого підприємства «Тепличний». Внаслідок реорганізації КСП «Тепличне» 04.03.2000 створено приватне підприємство «Тепличне», яке являється правонаступником КСП «Тепличне» та радгоспу «Тепличний».

ПП «Тепличне» посилається на те, що з 04.03.2000 року спірне приміщення продовольчого ларьку знаходиться на балансі ПП «Тепличне». Дане приміщення підприємством використовується під розміщення їдальні та власне продовольчого ларьку, однак у ПП «Тепличне» відсутнє свідоцтво на право власності на спірне майно.

З посиланням на положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень та ст. 344 Цивільного кодексу України ПП «Тепличне» вважає, що право власності на спірний об'єкт нерухомого майна має бути визнано саме за ним за набувальною давністю, оскільки ПП «Тепличне» є правонаступником КСП «Тепличне» та радгоспу «Тепличний», володіє даною будівлею продовольчого ларьку з 1996 року, що становить 19 років.

Окрім викладеного, ПП «Тепличне» зазначає, що земельна ділянка, на якій розташований продовольчий ларьок, знаходиться у користуванні ПП «Тепличне» на підставі державного акту на право постійного користування землею виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Тепличне» Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 02.06.1997 року за № 63. ПП «Тепличне» та Авангардівською селищною радою 18.06.2004 року було укладено договір оренди землі, на якій окрім інших об'єктів нерухомості знаходиться спірне приміщення будівлі продовольчого ларьку.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, господарський суд Одеської області дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та необхідність задоволення зустрічного позову ПП «Тепличне», виходячи з наступного:

- судовим розглядом встановлено, що 11 серпня 2001 року між ПП «Тепличне» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони домовились спільно використовувати будівлю продовольчого ларьку (балансова вартість якого становила 22334 грн.) для забезпечення робітників продовольчими товарами, годування робітників на території ПП «Тепличне» (а.с. 11).

Відповідно до розділу 2 договору ПП «Тепличне» прийняло на себе обов'язок забезпечити елетро- та водопостачання спірної будівлі, перевезення продукції, частково забезпечити будматеріали для утримання території, забезпечити осіб для виконання робіт з реалізації продуктів, охорону території та спірної будівлі, а також сприяння у проведенні ремонтних робіт. ФОП ОСОБА_1 при цьому зобов'язалася лише сприяти у виконанні робіт з поліпшення стану спірної будівлі.

Згідно ст. 344 ЦК України, що регулює набуття право власності за набувальною давністю, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Стаття 43 ГПК України встановлює, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В порушення зазначених вимог процесуального закону позивачкою за первісним позовом ФОП ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження факту як заволодіння так і подальшого одноособового володіння спірним нерухомим майном, оскільки умови договору про сумісну діяльність передбачають спільне використання ФОП ОСОБА_1 та ПП «Тепличне» продовольчого ларька.

Відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років з часу спливу позовної давності.

З пункту 5.1 укладеного між сторонами у справі договору про сумісну діяльність вбачається, що він діє до 31.12.2001 року. Загальна позовна давність визначена у ст. 257 ЦК України та становить 3 роки.

Положення ч. 3 ст. 344 та ст. 257 ЦК України свідчать про те, що з позовом про визнання права власності за набувальною давністю ФОП ОСОБА_1, яка стверджує, що заволоділа майном на підставі договору з його власником, могла б звернутися не раніше 01 січня 2020 року тобто через 15 років після спливу трирічного строку позовної давності про повернення майна.

За таких обставин, первісний позов ФОП ОСОБА_1 є необґрунтованим, не доведеним перед судом та задоволенню не підлягає.

Щодо вимог зустрічного позову ПП «Тепличне» суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до акту прийому в експлуатацію державної приймальної комісії закінченого будівництвом об'єкту від 05.08.1987 року № 304 було прийнято в експлуатацію продовольчий ларьок радгоспу «Тепличний» (а.с. 32 на звороті, 33).

Рішенням виконавчого комітету Овідюпольської районної ради народних депутатів Одеської області від 25.12.1987 № 604 затверджено акт прийому в експлуатацію закінченого будівництвом продовольчого ларьку у радгоспі «Тепличний» (а.с. 32).

Зі змісту акту прийому в експлуатацію державної приймальної комісії закінченого будівництвом об'єкту від 05.08.1987 року № 304 вбачається, що даний продовольчий ларьок був збудований за рахунок радгоспу «Тепличний» господарським способом. Проектна-кошторисна документація виконувалась власними силами та затверджена директором радгоспу та членами державної приймальної комісії.

Для правильного вирішення даного господарського спору суду необхідно дослідити питання виникнення права власності на спірний продовольчий ларьок у радгоспу «Тепличний».

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки та нежитлові споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Враховуючи загальний принцип дії закону у часі, при вирішенні даного спору суду слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у радгоспу «Тепличний» на момент закінчення будівництва продовольчого ларька, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки та нежитлові споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а пов'язувалось із прийняттям в експлуатацію закінченого будівництвом нерухомого майна.

З урахуванням викладеного вище, судом встановлено, що у радгоспу «Тепличний» у 1987 році виникло право власності на спірний продовольчий ларьок при прийнятті його в експлуатацію.

Судом також встановлено, що позивач за зустрічним позовом ПП «Тепличне» є правонаступником радгоспу «Тепличне».

Так, відповідно до наказу Міністерства плодоовочевого господарства УРСР від 06.10.1981 року № 266 створено радгосп «Тепличний» (код ЗКПО 05528964), який у 1993 році був реорганізований у державне сільськогосподарське овочеве підприємство «Тепличне» (код ЗКПО 05528964).

06.03.1996 року здійснена державна реєстрація КСП «Тепличне» (код ЗКПО 05528964).

В змінах та доповненнях до Статуту КСП «Тепличне», що були зареєстровані в 1998 році Овідіопольською РДА, п. 1.1 Статуту було доповнено словами: «Підприємство є правонаступником державного сільськогосподарського підприємства «Тепличне».

Зі змісту п. 1 статуту ПП «Тепличне» () вбачається, що воно створене у 2000 році внаслідок реорганізації КСП «Тепличне» шляхом перетворення та є правонаступником КСП «Тепличне» у повному обсязі.

Згідно з довідкою б/н від 09.02.2016 року продовольчий ларьок перебуває на балансі ПП «Тепличне».

ПП «Тепличне» та Авангардівською селищною радою 18.06.2004 року було укладено договір оренди землі площею 53,246 га строком на 49 років, на якій окрім інших об'єктів нерухомості знаходиться спірне приміщення будівлі продовольчого ларьку.

Враховуючи викладене, встановлений судом факт набуття радгоспом «Тепличний» у 1987 році права власності на спірний продовольчий ларьок, а також те, що ПП «Тепличне» є правонаступником радгоспу, суд, не погоджуючись із правовим обґрунтуванням зустрічного позову, вважає, що ПП «Тепличне» має право власності на спірне нерухоме майно, яке підлягає судовому захисту на підставі ст. 392 ЦК України, а не ст. 344 ЦК України як помилково вважає ПП «Тепличне».

Обґрунтовуючи необхідність визнання за ним права власності, ПП «Тепличне» посилається на ст. 344 ЦК України, правова конструкція якої передбачає добросовісність володіння саме чужим майном, проте як було встановлено судом право власності на спірне майно вже належить ПП «Тепличне» як правонаступнику радгоспу, що це майно збудував та ввів в експлуатацію.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник мас право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що існують правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 392 ЦК, оскільки судом встановлено, що ПП «Тепличне» є власником спірного нерухомого майна та його право власності не визнається та оспорюється відповідачем за зустрічним позовом ФОП ОСОБА_1

У зв'язку із відмовою у задоволенні первісного позову та задоволенням зустрічного позову, судові витрати, понесені ФОП ОСОБА_1, відшкодуванню не підлягають, а судові витрати ПП «Тепличне» стягуються судом на його користь з ФОП ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 44 - 49; 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити.

2. Зустрічний позов приватного підприємства «Тепличне» задовольнити.

3. Визнати за приватним підприємством «Тепличне» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Теплична, 1, ) право власності на продовольчий ларьок за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 123 кв.м.

4. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (67806, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь приватного підприємства «Тепличне» (67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Теплична, 1, ) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 квітня 2016 р.

Суддя Н.Д. Петренко