КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"11" квітня 2016 р. Справа №910/31253/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 18 лютого 2016 року

у справі № 910/31253/15 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Українсько-російсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «СПЕЦ»

до Державної фіскальної служби України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України

про стягнення 453 951,99 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Українсько-російсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «СПЕЦ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 453 951,99 грн. (а.с. 3-8).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 лютого 2016 року у справі № 910/31253/15 позовні вимоги задоволено частково (а.с. 101-105).

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Державна фіскальна служба України звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31253/15 від 18 лютого 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позову (а.с.115-120).

14 березня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31253/15 від 18 лютого 2016 року повернуто без розгляду на підставі пункту два частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 111-113).

24 березня 2016 року Державна фіскальна служба України, після усунення недоліків зазначених в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 14 березня 2016 року у справі №910/31253/15 повторно звернулось з апеляційною скаргою, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому конверті про направлення апеляційної скарги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2016 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 18 лютого 2016 року передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Рудченко С.Г., Агрикова О.В.

Разом з апеляційною скаргою, апелянтом заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі №910/31253/15 на рішення Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року в якому просить суд відстрочити сплату судового збору, посилаючись на те, що фінансування Державної фіскальної служби України, як і інших державних органів, здійснюється з державного бюджету України, в тому числі, на сплату судового збору.

Розглянувши клопотання «про відстрочення сплати судового збору», матеріали апеляційної скарги державної фіскальної служби України та додані до неї документи, судовою колегією встановлено наступне.

Згідно статті 8 Закону України "Про судовий збір": «враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі».

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Проте скаржником не додано до матеріалів апеляційної скарги, належних доказів, які б підтвердили скрутне матеріальне становище Державної фіскальної служби України.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року № 7 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

З огляду на викладене, судова колегія відмовляє в задоволені клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на дату звернення Державної фіскальної служби України з позовною заявою до Господарського суду міста Києва, розмір ставки судового збору що підлягав сплаті становив 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

04 лютого 2016 року ухвалою Господарського суду міста Києва провадження за позовом Українсько-російсько-американського ТОВ - підприємства «СПЕЦ» про стягнення 1 112 245, 65 грн. було припинено в частині стягнення з Державної фіскальної служби України основного боргу в сумі 658 293,66 грн. та повернуто Українсько-російсько-американському ТОВ - підприємству «СПЕЦ» з Державного бюджету судовий збір в сумі 9 874,40 грн. тобто ціна позовної заяви становить 453 951, 99 грн. Таким чином, сума судового збору що підлягало сплаті при поданні позовної заяви становить 6 809, 28 грн.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.4 Закону України № 3674-VІ від 08.07.2011 "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

24 березня 2016 року Державна фіскальна служба України звернулась з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31253/15 від 18 лютого 2016 року за подання якої повинно було сплатити судовий збір у сумі 7 490 грн. 20 коп. (110% від 6 809, 28 грн. = 7 490, 20 грн.).

Проте, до апеляційної скарги, заявником апеляційної скарги не додано доказів про сплату судового збору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 97 вказаного Кодексу апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Одночасно апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 18 лютого 2016 року у справі №910/31253/15 в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18 лютого 2016 року у справі №910/31253/15.

У зв'язку з тим, що апеляційна скарга Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 18 лютого 2016 року у справі №910/31253/15 підлягає поверненню з підстав, передбачених п. 3, ч. 1 ст. 97 ГПК України, вищезазначене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не розглядалось.

Проте, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що заява (клопотання) про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про повернення апеляційної скарги Державної фіскальної служби України на підставі п. 3, ч. 1 ст. 97 ГПК України, у зв'язку із неподанням документів, що підтверджують оплату судового збору у встановленому розмірі.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України «після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 86, 94 п. 3, ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Державній фіскальній службі України в задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/31253/15 від 18 лютого 2016 року - повернути без розгляду.

3. Копію ухвали Київського апеляційного господарського суду надіслати учасникам провадження.

4. Справу № 910/31253/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

О.В. Агрикова