РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016Справа № 910/2079/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» до публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про стягнення 5388,19 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Сіваш А.М. (довіреність від 30.12.2015 № 18-161);

від відповідача - Щербина В.М. (довіреність від 02.03.2016 № 2/3-04/80),

начальник відділу регулювання претензій Департаменту комерційної роботи ПАТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» - Заболєва Єлизавета Олександрівна,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» з позовом до ПАТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», яким заявлено вимоги про стягнення з останнього збитки в сумі 5388,19 грн.

Позов мотивований тим, що вантаж у вагоні № 61768966 прибув із недостачею, а тому відповідальність за понесені позивачем збитки має нести перевізник, тобто відповідач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 прийнято позов ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/2079/16.

Відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовну вимогу відхилив повністю. Відповідач стверджує, що в діях відповідача відсутня вина, оскільки вантаж завантажувався без участі залізниці, тобто остання не засвідчувала масу вантажу, а тому залізниця звільняється від відповідальності у зв'язку з тим, що вантажовідправник не забезпечив належне відправлення вантажу.

Представником позивача подано до суду письмові пояснення від 12.03.2016 № 18-63, зі змісту яких вбачається, що позивач із доводами відповідача, наведеними у відзиві, не погоджується.

У судовому засіданні 28 березня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору у даній справі, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Як вбачається з залізничної накладної від 23.04.2015 № 18665, 23 квітня 2015 року зі станції ПКП Славков ЛХС 51/074286 (місто Катовіце, Польща) відправлено вантажоодержувачеві ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» вантаж - коксовий горіх фракції (10-25), зокрема, у вагоні № 87-22-6176896-6 (далі - вагон № 61768966) масою 44600 кг. Відправником визначено «ЕЛБАР-КАТОВІЦЕ» Сп. з о.о. (п.п. 3, 6, 11, 13 накладної).

Статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

З наведених обставин вбачається, що мало місце міжнародне вантажне перевезення, а тому спір у даній справі регулюється, зокрема, нормами, визначеними Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення, яка вступила в силу для України 05 червня 1992 року (далі - УМВС).

Згідно з § 5 та § 6 ст. 8 УМВС договір перевезення вважається укладеним з моменту прийому станцією відправлення вантажу і накладної до перевезення. Прийом до перевезення засвідчується накладенням на накладну календарного штемпеля станції відправлення. Крім того, станція відправлення повинна проставити календарний штемпель на додаткових аркушах, прикріплених до накладної відповідно до § 12 статті 7. Календарний штемпель повинен бути накладений негайно після здачі відправником всіх вантажів, перерахованих в накладній, і після оплати ним прийнятих на себе платежів відповідно до внутрішніх правил, що діють на залізниці відправлення. За накладення штемпеля накладна є доказом укладення договору перевезення.

Так, у пункті 46 накладної міститься календарний штемпель станції відправника, що свідчить про укладення договору перевезення.

Відповідно до статей 909 ЦК України, 307 Господарського кодексу України, статті 22 УМВС, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення конкретного вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Станцією призначення є Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці із перехідними прикордонними станціями Хрубешув-Ізов (п. 7 накладної).

Відповідно до інвойсу від 24.04.2015 № 060415KSZ загальна вартість вказаного вантажу, завантаженого до вагону № 61768966, складає 8411,56 доларів США.

Вантаж прибув до станції призначення 29 квітня 2015 року, про що свідчать відповідні відмітки залізниці у накладній.

Судом встановлено, що поставка вантажу здійснювалася на підставі контракту від 06.04.2015 № 060415KSZ, укладеного між позивачем та STALMAG Sp. z o.o.

Однак, під час зважування вантажу, який надійшов у вагоні № 61768966, було встановлено, що його маса складає 42440 кг, тобто має місце недостача вантажу в кількості 2160 кг.

З пункту 1 § 1 ст. 18 УМВС залізниця повинна скласти комерційний акт, якщо під час перевезення або видачі вантажу вона виробляє перевірку стану вантажу, його маси або кількості місць, а також наявності накладної та при цьому встановлює повну або часткову втрату вантажу, недостачу маси, його пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин. Про складання комерційного акта станція повинна зробити відмітку в накладній в графі "Комерційний акт".

У зв'язку з наведеними обставинами було складено Комерційний акт від 30.04.2015 на бланку серії Б № 026097/812, з якого вбачається, що вантаж завантажувався відправником у технічно справний вагон (п.п. 41, 42 названого Акту). Також у Комерційному акті від 30.04.2015 зазначено, що над 2 люками посередині порушено маркування; має місце воронкоподібне поглиблення діаметром 100 см глибиною 40 см; нещільне прилягання кришки 2-го люка праворуч к армувальному листу поперекової балки; проміжок довжиною 40 см, шириною 2-4 см; по станції проміжок зовні закладено паклею; на деталях вагона сліди вантажу.

Судом встановлено, що Комерційний акт від 30.04.2015 підписано начальником залізничної станції, завідуючим вантажним двором, прийомоздавачем станції та вантажоодержувачем.

На виконання пункту 1 § 1 ст. 18 УМВС, у накладній від 23.04.2015 № 18665 наявна відмітка про складання комерційного акту.

Крім того, з акту про технічний стан вагона (контейнера) від 29.04.2015, підписаного начальником вагонного депо та заступником начальника станції Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці, вбачається, що встановлені в Комерційному акті недоліки вагону № 61768966 вантажовідправник міг бачити, але не вжив заходів з метою запобігання втрати вантажу на шляху перевезення.

Отже, враховуючи наведені обставини, позивач звернувся до відповідача з листом-претензією від 04.06.2015 № 18-63/64, зі змісту якого вбачається, що сума недостачі вантажу складає 5388,19 грн, завантаженого до вагону № 61768966, яку позивач просив відповідача відшкодувати.

Відповідач, розглянувши лист-претензію позивача, надав останньому відповідь у листі від 17.12.2015 № ЦМ-ЦПКП-7/15, відповідно до якої відповідач, посилаючись на п.п. 4, 5, 12 § 3 ст. 23 Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення, відхилив претензію позивача з підстав, наведених в акті про технічний стан вагона (контейнера) від 29.04.2015

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок незбереження відповідачем вантажу, який було завантажено у вагон № 61768966, згідно з накладною від 23.04.2015 № 18665, що завдало позивачеві збитки на суму 5388,19 грн. Враховуючи наведене, на думку позивача, відповідач має нести відповідальність шляхом відшкодування вартості вантажу, який становить нестачу.

Отже, наведені обставини стали наслідком звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

У відповідності до § 1 та § 3 ст. 22 УМВС залізниця, яка прийняла вантаж до перевезення за накладною УМВС, відповідальна за виконання договору перевезення на всьому шляху проходження вантажу до видачі його на станції призначення. Кожна наступна залізниця, приймаючи до перевезення вантаж разом з накладною, вступає тим самим у цей договір перевезення і приймає на себе виникаючі по ньому зобов'язання.

Згідно з § 1 ст. 23 УМВС залізниця відповідальна в межах умов, встановлених цим розділом, за прострочення в доставці вантажу і за збитки, які виникли внаслідок повної або часткової втрати, недостачі маси, пошкодження, псування або зниження якості вантажу з інших причин за час з моменту прийняття вантажу до перевезення до видачі його на станції призначення, а в разі перевідправки вантажу в країни, залізниці яких не беруть участі в цій Угоді, - до оформлення перевезення вантажу за накладною іншої угоди про пряме міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Як вбачається з абзаців 4 і 5 п. 3 § 4 ст. 9 УМВС, відправник зобов'язаний зазначити в накладній у графі "Завантажено", ким проводиться завантаження вантажу або контейнера в вагон. Якщо навантаження вантажу здійснюється відправником, то він несе відповідальність за всі наслідки незадовільної навантаження, і, зокрема, він повинен відшкодувати залізниці заподіяну їй внаслідок цього збитки.

При цьому, як вбачається з § 3 статті 23 УМВС, залізниця звільняється від відповідальності за повну або часткову втрату вантажу, зменшення маси, пошкодження, псування або зниження з інших причин якості вантажу, прийнятого до перевезення, якщо повна або часткова втрата, зменшення маси, пошкодження, псування або зниження якості вантажу по інших причин відбулися:

4) з причин, пов'язаних з навантаженням або вивантаженням вантажу, якщо навантаження або вивантаження проводилася відправником або отримувачем; факт навантаження вантажу в вагон відправником встановлюється на підставі запису, зробленого ним у накладній в графі "Завантажено" відповідно до § 4 статті 9; якщо в цій графі відсутні відомості про те, ким завантажено вантаж, то вважається, що навантаження проводилася відправником;

12) внаслідок того, що відправник справив навантаження вантажу в непридатний для перевезення даного вантажу вагон або контейнер, хоча цю непридатність він повинен був визначити відповідно до § 4 статті 9 або § 11 Додатки 8 при перевірці стану вагона або контейнера з його вигляду; факт навантаження вантажу в вагон відправником встановлюється на підставі запису, зробленого ним у накладній в графі "Завантажено" відповідно до § 4 статті 9; якщо в цій графі відсутні відомості про те, ким завантажено вантаж, вважається, що навантаження проводилася відправником.

Крім того, відповідно до ст. 36 УМВС у разі відсутності в цій Угоді, у застосовуваних тарифах і Службовій інструкції до Угоди необхідних положень застосовуються постанови, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею цієї Угоди.

Так, виходячи зі змісту п. 16 Правил складання актів (стаття 129 Статуту залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, комерційний акт може бути оскаржений.

Суд відзначає, що Комерційний акт від 30.04.2015 не оскаржувався.

Отже, виходячи з обставин даної справи, які підтверджуються матеріалами справи, та норм права, суд зазначає, що вагон № 61768966 поданий вантажовідправникові був у справному технічному стані.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами спору, завантаження вантажу у вагон № 61768966 здійснювалося відправником, а не залізницею.

Таким чином, вантажовідправник був зобов'язаний пересвідчитися у придатності вагону № 61768966 у комерційному відношенні, тобто встановити, що даний вагон під час перевезення забезпечить збереження коксового горіху фракції (10-25).

Проте, як встановлено судом вище, в акті про технічний стан вагона (контейнера) від 29.04.2015 визначено, що вантажовідправник міг бачити проміжок довжиною 40 см та шириною 2-4 см, який призвів до нестачі вантажу, але не вжив жодних заходів, спрямованих на збереження вантажу, як-от: усунення проміжку або заміна вагону на придатний до перевезення коксового горіху фракції (10-25).

Таким чином, у даному випадку саме відправник несе відповідальність за нестачу вантажу у кількості 2160 кг, завантаженого у вагон № 61768966.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

З частин 1, 2 і 3 ст. 22 ЦК України вбачається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії.

Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Це кореспондує загальним положенням процесуального законодавства, зокрема, ст. 33 ГПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин справи, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування збитків, оскільки позивачем не доведено наявність у спірних відносинах вини (протиправна поведінка) відповідача у нестачі вантажу, яка є складовою цивільного правопорушення.

Таким чином, позов ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» у даній справі задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05 квітня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань