ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р.Справа № 923/1866/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Поліщук Л.В., Богатир К.В.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від ФГ «Аделаїда» - Салаті І.І., довіреність б/н від 16.10.2015;

від ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3, довіреність б-н, від 20.01.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Аделаїда»

на рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2015

по справі № 923/1866/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до відповідача Фермерського господарства «Аделаїда»

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернулась до господарського суду Херсонської області із позовом (з урахуванням уточнень від 22.12.2015) до Фермерського господарства «Аделаїда» (далі - ФГ «Аделаїда») про стягнення 65762,18 грн. боргу, 12653,45 грн. пені, 18213,21 грн. у якості 40% річних у зв'язку зі збільшенням ціни товару при збільшенні міжбанківського курсу валюти на дати розрахунку за товар, який проводився частинами.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу навантажувача телескопічного від 04.08.2014 № 340/Н.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 позов задоволено. Стягнуто з ФГ «Аделаїда» на користь ФОП ОСОБА_2 65762грн. 18коп. у якості боргу, 12653грн. 45коп. пені, 18213грн. 21коп. у якості 40% річних, 1449грн. 43коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФГ «Аделаїда» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 по справі №923/1866/15 в частині стягнення на користь ФОП ОСОБА_2 суми 65762,18 грн. боргу і прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні даної суми.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що відповідача відсутні правові підстави для сплати 65762,18 грн. у якості боргу. Оскільки факт сплати вартості товару підтверджено рішенням господарського суду Херсонської області від 05.11.2015 у справі № 923/1627/15 та відповідно до ст. 632 ЦК України зміни істотної умови договору - ціни, можливі тільки шляхом підписання - двосторонньої угоди сторін із зазначенням нового (збільшеного) розміру ціни така угода в період виконання договору сторонами не укладена, крім того, - ціна договору не може змінюватись після його виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Лавриненко Л.В. судді - Філінюк І.Г., Пироговський В.Т.) від 18.01.2016 апеляційну скаргу ФГ «Аделаїда» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.03.2016 об 11:00.

02.03.2016 ухвалою Одеського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 15.032016 о 12:30 год.

У зв'язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Лавриненко Л.В. з 10.03.2016 та перебуванням судді учасника колегії Пироговського В.Т. у відпустці з 09.03.2016 та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2016, ухвалою суду від 15.03.2016 апеляційна скарга ФГ «Аделаїда» прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді - Богатир К.В., Поліщук Л.В. та призначена до розгляду на 06.04.2016 о 12:00 год.

У судове засідання 05.04.2016, яке відповідно до ухвали суду від 15.02.2016 проводилося у режимі відео конференції, з'явився представник позивача та відповідача.

В судовому засіданні представник ФГ «Аделаїда» апеляційну скаргу підтримав, позивач в повному обсязі не згоден із твердженнями скаржника, викладених в апеляційній скарзі та просить суд у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення першої інстанції від 22.12.2015 у справі №923/1866/15 - залишити без змін, з підстав викладених у відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04.08.2014 між ФОП ОСОБА_2 (продавець) та ФГ «Аделаїда» відокремлена садиба (покупець) укладено договір № 340/Н щодо купівлі-продажу рухомого майна, а саме, навантажувача телескопічного JCB 535-95, серійний номер НОМЕР_2 номер двигуна НОМЕР_1, рік виготовлення 2006, відпрацьовані мотогодини - 1.

За цим договором продавець зобов'язався передати у власність покупцю названий навантажувач, а покупець - оплатити його.

Пунктом 1.8 договору встановлено, що Договірна ціна на рухоме майно становить: 635000грн., в тому числі ПДВ - 105833,33грн. В еквіваленті на іноземну валюту - євро договірна ціна становить 37685,46 євро.

Ціна рухомого майна встановлена на день складання дійсного договору відповідно до міжбанківського курсу валюти - євро (1 євро=16,85 грн.). В разі якщо на дату часткового розрахунку (передплати) за рухоме майно міжбанківський курс валюти зміниться в сторону збільшення, продавець залишає за собою право перерахувати вартість (ціну) по курсу на день оплати. В разі якщо на дату повного розрахунку за рухоме майно курс валюти зміниться в сторону збільшення більш ніж на 1%, продавець залишає за собою право переглянути вищезазначені ціни в сторону збільшення відповідно.

Відповідно до п. 1.9. договору, покупець оплачує продавцю договірну ціну (вартість рухомого майна), в розмірі, встановленому у п.1.8. договору, на наступних умовах:

-295790 грн. на умовах попередньої оплати;

- 339210 грн. на умовах відтермінування протягом 61 календарного дня, але не пізніше 03.10.2014 за наступним графіком:

- 169 605,00грн. - до 03.09.2014;

- 169 605,00 грн. - до 03.10.2014.

Сплативши названу суму 635 тис.грн. частинами, відповідач допустив певні порушення узгоджених строків оплати її частини.

Як слідує з наданого позивачем витягу з картки обліку руху коштів на банківському рахунку (а.с.38-50) у спірних відносинах відповідачем вчинено такі платежі:

- 07.08.2014 - 295790грн.;

- 01.09.2014 - 169605грн.;

- 19.11.2014 - 5тис.грн.;

- 28.11.2014 - 30 тис.грн.;

- 05.12.2014 - 30тис.грн.;

- 19.12.2014 - 20 тис.грн.;

- 30.12.2014 - 20 тис.грн.;

- 21.01.2015 - 5 тис.грн.;

- 02.02.2015 - 5 тис.грн.;

- 05.03.2015 - 54605грн.,

а всього 635 тис.грн.

Порівняння дат цих платежів з обумовленими датами платежів за п.1.9 договору свідчить про порушення строків оплати 169605 грн. (останній обумовлений платіж за графіком), що мали бути оплачені до 03.10.2014 (фактично їх оплачено частинами, як зазначено, з 19.11.2014 по 05.03.2015).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч.4 ст.179 Господарського кодексу України).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно спірних відносин інший розмір відсотків, ніж зазначені у ст.625 ЦК України 3%, а саме, 40% річних передбачено п.7.3 договору.

Згідно зі ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, в т.ч. пеня, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3 договору передбачена відповідальність покупця за прострочку оплати товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки платежу.

За розрахунком - додатком до позовної заяви (а.с.31,32) позивач у зв'язку з прострочкою оплати частин останніх 169605грн. за графіком нарахував до стягнення загалом 12653,45грн. пені та 18213,21грн. у якості 40% річних у такі періоди:

- щодо прострочки 169605грн. з 03.10.2014 по 18.11.2014;

- щодо прострочки 164605грн. з 19.11.2014 по 27.11.2014;

- щодо прострочки 134605грн. з 28.11.2014 по 04.12.2014;

- щодо прострочки 104605грн. з 05.12.2014 по 18.12.2014;

- щодо прострочки 84605грн. з 19.12.2014 по 29.12.2014;

- щодо прострочки 64605грн. з 30.12.2014 по 20.01.2015;

- щодо прострочки 59605грн. з 21.01.2015 по 01.02.2015;

- щодо прострочки останніх 54605грн. з 02.02.2015 по 04.03.2015.

Наведений позивачем розрахунок пені та 40% річних відповідає договірним умовам про строки платежів, розміри пені та відсотків річних, наведеним даним про вчинене погашення боргу частинами з порушенням строку та відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується.

Отже, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення 12653,45грн. пені та 18213,21грн. у якості 40% річних. Крім того, вимоги про стягнення 65762,18 грн. у якості боргу також правомірно судом першої інстанції стягнуті з відповідача.

Частина 2 статті 524 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У розумінні ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до п. 1.8 договору сума 635 тис.грн. сторонами визначена договірною ціною товару як еквівалент 37685,46 євро за міжбанківського курсу співвідношення валют станом на час укладення договору в 16,85грн. за 1 євро. Як обумовлено сторонами за тим же процитованим п.1.8 договору в разі, якщо на дату часткового розрахунку (в т.ч. і передплати) за майно курс валюти зміниться в сторону збільшення, продавець має право перерахувати вартість (ціну) товару по курсу на день оплати, і в разі, якщо на дату повного розрахунку за майно курс валюти збільшиться більш ніж на 1% продавець має право переглянути ціну в сторону збільшення, відповідно.

Таким чином, сторони дійшли згоди про те, що зобов'язання за даним договором має бути виконане у гривні, з урахуванням курсу долара США на час укладення договору та на день надходження коштів за поставлений товар на розрахунковий рахунок продавця, що відповідає наведеним вище вимогам законодавства.

Господарським судом Херсонської області, також вірно зазначено, що норма за договором про право позивача на збільшення ціни товару при збільшенні співвідношення гривні до євро за міжбанківським курсом є нормою матеріального, а не процесуального права. Відповідно, з таким вже існуючим правом продавця кореспондується вже існуючий обов'язок покупця оплатити збільшення розміру ціни товару при зміні співвідношення гривні до євро (у сторону збільшення) при оплаті товару частинами як з дотриманням графіку, так із його порушенням.

Згідно зі ст.188 ГК України зміни господарських договорів у односторонньому порядку не допускаються тільки тоді, коли інше не передбачено законом або договором.

У спірних відносинах, як зазначено, саме договором визначено, що за певних обставин зміни (в сторону збільшення) співвідношення валют під час платежів частинами позивач змінює в сторону збільшення відповідно ціну товару.

Отже, така зміна є правом продавця, визначеним договором, з яким кореспондується обов'язок покупця оплатити обґрунтовано збільшену ціну.

Наведений позивачем розрахунок зміни ціни товару (а.с.30) є арифметично вірним, враховує зміни (а вони були тільки у сторону збільшення з 16,85грн. до 1 євро 07.08.2015р., до 25,67 грн. до 1 євро на 05.03.2015р.) співвідношення гривні до євро протягом зазначених платежів з врахованими їх сумами та датами. Дані про розміри співвідношення валют за міжбанківським курсом - на а.с.136-141.

З урахуванням наведених вище умов договору, позивач отримав право на одержання оплати за поставлений товар у відповідності до пункту 1.8 договору, оскільки курс гривні до долара США на дату кожної з вказаних часткових оплат змінився більше, ніж на 1%.

Оскільки, відповідач не надав доказів сплати розміру збільшення ціни товару в 65762,18грн., відтак, на підставі ст.526, 625 ЦК України рішення суду першої інстанції є правомірним.

Колегія апеляційної інстанції, відхиляє доводи апеляційної скарги, стосовно того, що у відповідача відсутні правові підстави для сплати 65762,18 грн. у якості боргу,оскільки факт сплати вартості товару підтверджено рішенням господарського суду Херсонської області від 05.11.2015 у справі № 923/1627/15, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (зазначена правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 31.08.2011 №16/587-22/430 та в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Херсонської області від 05.11.2015 у справі № 923/1627/15 визнано право власності за ФГ «Аделаїда» відокремлена садиба на рухоме майно - навантажувач телескопічний JCB 535-95, серійний номер НОМЕР_2 номер двигуна НОМЕР_1, рік виготовлення 2006 на підставі договору купівлі - продажу рухомого майна № 340/Н від 04.08.2014.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено факт повної оплати 635 тис.грн. відповідно до якого і визнано право власності на рухоме майно - навантажувач телескопічний JCB 535-95, серійний номер НОМЕР_2 номер двигуна НОМЕР_1, рік виготовлення 2006, про те, предметом розгляду даної справи є стягнення 65762,18грн., які виникли при збільшенні міжбанківського курсу валюти на дати розрахунку за товар відповідно до умов договору купівлі-продажу від 04.08.2014.

На підставі викладеного, рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 по справі № 923/1866/15 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Фермерського господарства «Аделаїда» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2015 у справі №923/1866/15 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Аделаїда» - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 08.04.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук