ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2016 р.Справа № 924/160/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., розглянувши матеріали

за позовом Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" с. Сатанівка Городоцький район Хмельницька область

про стягнення 1 562 916,79 грн. заборгованості

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 22.03.16р.

відповідача: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся із позовом до суду в якому із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка судом прийнята, просить стягнути із відповідача 1 015 789,64грн. боргу за отриманий відповідно до договору поставки №231/З від 22.04.15р. товар, 132 052,65грн. курсової різниці, 85 912,12грн. 30% річних, 126 004,45грн. пені та 203 157,93грн. 20% штрафу, обґрунтовуючи позовні вимоги наданими доказами із посиланням на положення ст.ст. 11, 509, 525, 627, 628, 629, 694 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України.

Представник позивача в судове засідання з'явився та позовні вимоги підтримав.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов не подав.

11.04.16р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку із зайнятістю представника у інших судових засіданнях. Дане клопотання судом оцінюється критично, оскільки представництво сторони у суді не пов'язується із особою конкретного представника. Крім того, справа неодноразово відкладалась за клопотаннями відповідача, однак представник в судове засідання так і не з'явився, відзиву на позов не подав.

При цьому судом приймається до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 року №1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відтак, оскільки судом надано можливість відповідачу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своєї позиції (відбулось 4 судових засідання), враховуючи заперечення позивача щодо відкладення розгляду справи, а також збіг процесуальних строків розгляду спору, встановлених ст. 69 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

При цьому судом враховується п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за змістом якого, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

22.04.15р. між ПП "АДЛЄР" (продавець) та ТОВ "САТАНОВ - АГРАР" (покупець) укладено договір поставки №231/З яким визначено умови купівлі - продажу засобів захисту рослин, мінеральних добрив (надалі -Товар). Відповідно до п.1.2 предметом Договору є Товар, який належить продавцю на момент укладення Договору або буде набутий продавцем у майбутньому.

Згідно п.2 договору асортимент Товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та/або накладних документах відпуску Товару, що є невід'ємною частиною цього Договору. У випадку розбіжності даних у додатках щодо найменування, кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору є його невід'ємною частиною. Якість Товару, який поставляється продавцем відповідає якості, яка обумовлюється Сторонами та може на вимогу покупця бути підтверджена відповідними сертифікатами. Підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даного договору, засвідчує факт передачі разом з Товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості, інструкції щодо використання та застосування даного Товару.

Відповідно до умов передачі товару, що передбачені п.3, Товар може передаватися покупцю партіями. Товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних. Прийом-передача товару від Постачальника до Покупця проводиться шляхом виписки накладної та або - акту, де зазначається дата передачі товару Покупцю. Разом із товаром Постачальник передає Покупцю оригінальні товаросупровідні документи. Покупець зобов'язаний передати Постачальнику оригінал довіреності та/або оформити відповідні документи згідно генерального доручення. Поставка Товару за домовленістю та або усною домовленістю Сторін на умовах СРТ (до місця вказаного Покупцем) його місцезнаходження: 32034, Хмельницька обл., Городоцький р-н., с. Сатанівка, вул. Заводська буд. 3).

Відповідно до п.5 договору покупець здійснює оплату партії Товару за ціною, вказаною в додатках, що є невід'ємною частиною цього Договору. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на Товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України в сумі, еквівалентна курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного Договору. Товар оплачується на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті, згідно цін вказаних у відповідних додатках до договору, скоригованих пропорційно зміні долару США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати Товару.

Оплата Товару проводиться наступним чином: Оплата вартості Товару здійснюється не пізніше кінцевого строку, визначеного в додатках до даного Договору, без виставлення рахунку-фактури. У випадку якщо курс долар США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати Товару є нижчим курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого Товару, Покупець зобов'язується використовувати курс долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого Товару для цілей оплати такого Товару.

Згідно п.8 договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. За прострочення виконання зобов'язання покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення. Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить 5 років з моменту підписання даного Договору. Крім цього сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором, здійснюєтеся протягом 5 років. Покупець у випадку порушення умов оплати вартості Товару, сплачує на користь продавця штраф в розмір 20% від вартості неоплаченого товару.

Сторони згідно п.2 ст.625 ЦК України дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30% річних.

Відповідно до п.11.1 договір діє з моменту його підписання і скріплення печатками обох сторін до повного виконання сторонами обов'язків по договору.

Сторонами підписано додатки до договору: №1 від 22.04.15р. на суму 182928,40грн. із строком оплати до 25.10.2015р., №2 від 29.04.15р. на суму 211537,04грн. із строком оплати до 15.10.15р., №3 від 29.04.15р. на суму 125650,01грн. із строком оплати до 15.10.15р., №4 від 30.04.15р. на суму 250050.94грн. із строком оплати до 15.10.15р., №5 від 05.05.15р. на суму 12285грн. із строком оплати до 15.10.15р., №6 від 15.05.15р. на суму 1315грн. із строком оплати до 10.08.15р., №7 від 29.05.15р. на суму 230230грн. із строком оплати до 15.10.15р., №8 від 03.06.15р. на суму 29782,10 із строком оплати до 15.10.15р., №9 від 11.06.15р. на суму 30528,92грн. із строком оплати до 15.1.15р., №11 від 24.06.15р. на суму 61906 із строком оплати до 10.07.15р., №12 від 24.06.15р. на суму 212272,72грн. із строком оплати до 10.09.15р., №13 від 24.06.15р. на суму 55475,20грн. із строком оплати до 10.09.15р., №14 від 17.07.15р. на суму 16777грн. із строком оплати до 10.09.15р., №15 від 18.08.15р. на суму 6903грн. із строком оплати до 10.08.15р.

Позивачем на підставі видаткових накладних № РН-0000448 від 24.04.15р., №РН-0000543 від 29.04.15р., №РН-0000586 від 06.05.15р., №РН-0000615 від 06.05.15р., №РН-0000546 від 08.05.16р., №РН-0000872 від 04.06.15р., №РН-0000936 від 12.06.15р., №РН-0001017 від 24.06.15р., №РН-0001035 від 25.06.15р., №РН-0001082 від 07.07.15р., №РН-0001018 від 09.07.15р., №РН-0001124 від 16.07.15р., №РН-0001139 від 12.08.15р., №РН-0001270 від 18.08.15р. було поставлено, а відповідачем на підставі довіреностей №31 від 24.04.15р, №20 від 29.04.15р., №8 від 01.05.15р., №8 від 01.05.15р., №33 від 04.06.15р., №33 від 04.06.15р., №34 від 24.06.15р., №36 від 25.06.15р., №35 від 07.07.15р., №35 від 07.07.15р., №37 від 18.08.15р. та актів приймання - передачі продукції було отримано товар на загальну суму 1 328 233,62грн.

Відповідач лише частково оплатив вартість поставленого товару та частково повернув отриманий товар на загальну суму 312 443,98 грн., що підтверджується: платіжними дорученнями від 24.04.2015р. на суму 30 000,00грн. від 28.04.2015р. на суму 10 000,00грн., від 30.04.2015р. на суму 10 000,00грн., від 07.05.2015р. на суму 15 000,00грн., від 12.05.2015р. на суму 4 000,00грн., від 13.05.2015р. на суму 5 000,00грн., накладною на повернення від 03.06.2015р. на суму 18 532,80грн., актом №ВН-0000014 від 03.06.2015р. приймання-передачі продукції, платіжним дорученням від 03.07.2015 р. на суму 20 000,00 грн., накладною на повернення від 15.07.2015 р. на суму 23 711,18грн., актом №ВН-0000021 від 15.07.2015р. приймання-передачі продукції, платіжними дорученнями від 06.08.2015р. на суму 15 000,00грн., від 10.09.2015 р. на суму 5 000,00грн., від 11.09.2015р. на суму 15 000,00грн., накладною на повернення від 24.09.2015р. на суму 81 200,00грн., актом №ВН-0000036 від 24.09.2015р. приймання-передачі продукції, платіжними дорученнями від 30.09.2015р. на суму 10 000,00 грн., від 08.10.2015р. на суму 10 000,00грн., від 09.10.2015р. на суму 10 000,00грн., від 15.10.2015р. на суму 10 000,00грн., від 16.10.2015р. на суму 10 000,00грн., від 20.10.2015р. на суму 10 000,00грн.

На день звернення із позовом до суду у відповідача наявна заборгованість у розмірі 1 015 789,64грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку борг не сплатив, позивач звернувся із позовом до суду.

Крім того, останнім нараховані та заявлені до стягнення 132 052,65грн. курсової різниці, 85 912,12грн. 30% річних за період з 26.10.15р. по 05.02.16р., 126 004,45грн. пені за період з 26.10.15р. по 05.02.16р. та 203 157,93грн. 20% штрафу.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, судом до уваги приймається таке:

Згідно з абз.2 ч.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання договору поставки №231/З від 22.04.15р. який було підписано між ПП "Адлєр" та ТОВ „Сатанов-Аграр, останній отримав товар на загальну суму 1 328 233,62 грн., що підтверджено наявними в матеріалах справи видатковими накладними, довіреностями та актами приймання - передачі товару.

Проте, оплату за поставлений товар відповідач провів частково в сумі 312 443,98грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, актами на повернення товару.

Враховуючи здійснені позивачем поставки товару на суму 1 328 233,62 грн., які прийняті ТОВ "Сатанов - Аграр" без зауважень та заперечень, а також проведені останнім проплати на суму 312 443,98 грн., суд вважає правомірною заявлену до стягнення заборгованість в сумі 1 015 789,64 грн., оскільки остання підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, стягнення із відповідачів на користь позивача 132 052,65грн. курсової різниці суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується із положеннями ч.2 ст.198 ГК України.

За таких обставин, вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (п.10 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013, №01-06/767/2013 „Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Судом враховується, що згідно п.5 договору відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони дійшли згоди, що ціна на Товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України в сумі, еквівалентна курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного Договору. Товар оплачується на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті, згідно цін вказаних у відповідних додатках до договору, скоригованих пропорційно зміні долару США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати Товару.

Оплата Товару проводиться наступним чином: Оплата вартості Товару здійснюється не пізніше кінцевого строку, визначеного в додатках до даного Договору , без виставлення рахунку-фактури. У випадку якщо курс долар США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати Товару є нижчим курсу долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого Товару, Покупець зобов'язується використовувати курс долара США на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого Товару для цілей оплати такого Товару.

Отже, сторонами у належній формі досягнуто згоди щодо можливості зміни обумовленої ціни у визначених ними випадках та визначено спосіб перегляду ціни відповідно до формули, за якою вираховується зміна ціни. При цьому, чинне законодавство не містить прямого застереження про недійсність відповідної домовленості, а в судовому порядку даний правочин недійсним не визнавався.

Аналогічна позиція про правомірність стягнення курсової різниці згідно укладених між сторонами договорів викладена у постановах Вищого господарського суду України від 19.10.2010р. №4/37-10, від 25.08.2010р. №19/301, від 31.10.2012р. №18/113-53/81, від 06.11.2011р. №5015/1478/12 .

Суд, перевіривши такі розрахунки, вважає їх правильними та такими, що узгоджується із матеріалами справи та відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобовязання.

Частиною 1 ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п.8 договору поставки сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. За прострочення виконання зобов'язання покупець зобов'язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення. Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить 5 років з моменту підписання даного Договору. Крім цього сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором, здійснюєтеся протягом 5 років. Покупець у випадку порушення умов оплати вартості Товару, сплачує на користь продавця штраф в розмір 20% від вартості неоплаченого товару.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 126 004,45грн. пені за період з 26.10.15р. по 05.02.16р. та 203 157,93грн. 20% штрафу відповідно до поданих розрахунків.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності зі ст.ст.1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка, зокрема пеня - ч.1 ст.546 ЦК України, ч.1 ст.549 ЦК України).

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 126 004,45грн. пені та 203 157,93грн. 20% штрафу суд встановив, що останні проведені правомірно, в межах максимально можливого строку, а тому підлягають стягненню.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, крім іншого, заявлено до стягнення 85 912,12грн. 30% річних згідно наявних у справі розрахунків.

Судом в даному випадку приймається до уваги таке.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Натомість, п.8.6 договору поставки сторони дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30% річних.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. №14).

При проведенні перерахунку заявлених до стягнення 85 912,12грн. 30% за період з 26.10.15р. по 05.02.16р. суд встановив, що нарахування проведені правомірно, відповідають матеріалам справи, а тому підлягають стягненню у заявленій сумі.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному розмірі.

Згідно ст.49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача у зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись ст.ст.1, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" с. Сатанівка Городоцький район Хмельницька область про стягнення 1 562 916,79 грн. заборгованості задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сатанов Аграр" с. Сатанівка Городоцький район Хмельницька область вул. Заводська, 3 () на користь Приватного підприємства "АДЛЄР" м. Київ вул. Жмеринська, 11 () 1 015 789,64грн. (один мільйон пятнадцять тисяч сімсот вісімдесят девять гривень 64коп.) боргу, 132 052,65грн. (сто тридцять дві тисячі пятдесят дві гривні 65коп.) курсової різниці, 85 912,12грн. (вісімдесят пять тисяч девятсот дванадцять гривень 12коп.) 30% річних, 126 004,45грн. (сто двадцять шість тисяч чотири гривні 45 коп.) пені, 203 157,93грн. (двісті три тисячі сто пятдесят сім гривень 93коп.) 20% штрафу та 23 443,75грн. (двадцять три тисячі чотириста сорок три гривні 75коп.) судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 15.04.2016р.

Суддя М.Є. Муха

Віддрук. 4 прим.: 1 - до справи, 2, 3 - позивачу (м. Київ, вул. Ямська, 8 , вул. Жмеринська, 11), 4 - відповідачу (Хмельницька обл., Городоцький р-н, с. Сатанівка, вул. Заводська, 3).