ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"01" квітня 2016 р. Справа № 925/143/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю у справі;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю у справі;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" про стягнення 51 778 666,68 доларів США та 95 204 745,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповдіча на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 51 778 666,68 доларів США та 95 204 745,56 грн. на підставі умов договору про відкриття кредитної лінії № 25-В/10/35/ЮО/КЛ від 10.11.2010 року та договору про внесення змін № 15 від 29.04.2015 року до вказаного договору про відкриття кредитної лінії.

29.03.2016 року судом зареєстровано заяву позивача від 25.03.2016 року № 3203/5/28-2 про вжиття заходів забезпечення позову, якою позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти в межах суми боргових вимог за позовними вимогами у гривнях та у доларах США на банківських рахунках ПАТ "Азот" за списком банківських рахунків, наведених у заяві позивачем та в інших кредитних установах.

Заяву обґрунтовано, зокрема, тим, що борг за позовними вимогами у відповідача перед позивачем є значним, однак як до подання позову до суду, так і після порушення провадження, ПАТ "Азот" ухиляється від його сплати. З поведінки відповідача позивач вбачає, що боржник створює штучні умови для затягування розгляду даної справи, оскільки подав окремий позов про визнання недійсним кредитного договору, яким обґрунтовано позовні вимоги у справі. Крім того, позивач вказує на існування судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень, про стягнення з відповідача боргів на користь інших кредиторів, що створить йому перешкоди у розрахунках із позивачем.

У судовому засіданні було з'ясовано, що заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач не направив відповідачу, в зв'язку із чим представник відповідача просить розгляд заяви про забезпечення позову не проводити і дати можливість ПАТ "Азот" подати на неї заперечення.

Після оголошення судом змісту заяви про забезпечення позову у судовому засіданні, представник позивача наполіг на розгляді цієї заяви без надання часу відповідачу подати свої письмові заперечення, оскільки це не суперечить чинному ГПК України, роз"ясненням постанов Пленуму ВГСУ і викликано обставинами справи.

В ході обговорення заяви про забезпечення позову від 25.03.2016 року, з пояснень представників обох сторін та досліджених доказів судом було встановлено таке:

У відповідності до роз'яснення постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" -- відповідно до статті 66 ГПК України, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. Для особи, що подала заяву про забезпечення позову, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд вважає, що наведені позивачем доводи щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову таким критеріям у повній мірі не відповідають. При цьому суд виходить з такого:

Слід погодитися, що накладення арешту на грошові кошти боржника є адекватним заходом забезпечення позову про стягнення грошового боргу. Однак сам по собі значний розмір боргу у відповідача ще не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому суд вважає обґрунтованими заперечення представника відповідача про те, що виконання ПАТ "Азот" своїх кредитних зобов"язань за договором про відкриття кредитної лінії від 10.11.2010 року ( з урахуванням змін і доповнень до нього) було повністю забезпечено іпотекою рухомого і нерухомого майна, а також і порукою юридичної особи, заставна вартість яких зазвичай включає розмір всіх платежів по кредиту та ймовірних санкцій.

Розмір ліміту кредитної лінії (30 млн. грн., який у подальшому збільшено до 50 млн. грн.) сам по собі є значним, однак на час видачі кредиту позивач вважав свої майнові права повністю захищеними вжитими заходами забезпечення кредиту іпотекою.

При цьому позивач ніяким чином не пояснює, чому він не користується своїми правами звернення стягнення на предмет забезпечення по кредиту, якщо у боржника вже є прострочені зобов'язання.

За таких обставин, накладення арешту на грошові кошти в порядку забезпечення позову (при тому, що у відповідача вже є під обтяженням достатнє по вартості майно для забезпечення виконання кредитного зобов"язання), призводить до невиправданого подвійного майнового навантаження на боржника. Наданими позивачем доказами до заяви про забезпечення позову допустимість такої ситуації не пояснено та не обгрунтовано.

Згідно п. 9.6. кредитного договору між сторонами в обох редакціях, відповідач доручив позивачу списувати із своїх власних рахунків у ПАТ "Сбербанк" (наявних та які будуть відкриті у майбутньому протягом дії кредитного договору) грошові кошти з метою повернення кредиту, нарахованих та несплачених процентів, комісій, всіх передбачених договором інших платежів і санкцій, якщо відповідач своєчасно не виконає своїх зобов"язань у строки, визначені договором. При цьому своє право на договірне списання банк може використати необмежену кількість разів.

Дана умова договору є істотною, оскільки внесена до кредитного договору за згодою обох сторін, а тому і підлягає до безумовного виконання ними.

Довідкою від 25.03.2016 року про рух коштів по рахунку відповідача № 1636 у ПАТ "Сбербанк" за період з 01.10.2015 року по 25.03.2016 року позивач намагається довести, що ПАТ "Азот" має кошти на власних рахунках, однак не спрямовує їх на погашення боргу перед ПАТ "Сбербанк".

Дана довідка свідчить, що по вказаному рахунку відповідача і за вказаний період оборот грошових коштів у загальній сумі склав 42 326 839,98 грн. Однак маючи безспірне договірне право на списання цих коштів у погашення кредитної заборгованості, ПАТ "Сбербанк" не вжив жодних дій по їх фактичному списанню для погашення боргів відповідача.

Така поведінка позивача, як кредитора, також свідчить в певній мірі про його недобросовісність чи халатність, оскільки маючи можливість списати кошти на погашення боргу свого позичальника, ПАТ "Сбербанк" свідомо допускає бездіяльність в цьому питанні, а також і отримує можливість далі нараховувати санкції за прострочення повернення кредиту і сплати процентів, чим збільшує борги відповідачу та свої вимоги.

Суд також вважає недостатньо обгрунтованими доводи позивача про те, що обсяг майна у боржника зменшується, що ставить під загрозу платоспроможність ПАТ "Азот".

Свій висновок позивач базує на даних балансу відповідача станом на 31.12.2015 року, в якому вказано, що вартість основних засобів ПАТ "Азот" на початок звітного періоду в розмірі 1316345 тис. грн. зменшилася до 1259845 тис. грн. на кінець звітного періоду. Однак таке зменшення в межах вказаних цифр є незначним і, на думку суду, знаходиться в рамках нормального зменшення вартості активів підприємства за наслідками його господарської діяльності (реалізація, знос, списання і т.д.).

Крім того, позивач не пояснив, яким чином такі дані щодо зміни у вартості активів загрожують інтересам ПАТ "Сбербанк", якщо всі його кредитні зобов'язання забезпечені рухомим та нерухомим майном за кредитними зобов"язаннями відповідача.

З приводу низки судових рішень у ЄДР щодо стягнення з ПАТ "Азот" заборгованості на користь інших кредиторів, то суд вважає, що позивач не доказав їх загрозливість для своїх інтересів на час розгляду судом питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

У наданих позивачем до заяви про забезпечення позову судових рішеннях вказано, зокрема, що по справі № 925/1342/15 після подання позовної заяви відповідач сплатив на користь позивача (ПАТ "Укртрансгаз") 32 203 419,63 грн. основного боргу і провадження у справі було частково припинено.

Представник відповідача просить прийняти до уваги, що суди враховують доводи відповідача і у справах про стягнення з ПАТ "Азот" боргу на користь різних кредиторів в більшості випадків суди зменшують нараховані до стягнення пені та штрафи, що істотно знижує боргове навантаження на ПАТ "Азот" та не створює загрозу його повної неплатоспроможності.

Відповідач вважає судові рішення та справи проти ПАТ "Азот" нормальним господарським процесом, а не доказом зниження платоспроможності підприємства, оскільки свої борги відповідач хоч і з запізненням, але сплачує.

У постанові ВГСУ від 24.02.2016 року по справі № 925/1342/15 (яку надав сам позивач) на стор. 5 вказано, що ПАТ "Азот" станом на час подання у цій справі клопотання у справі про зменшення пені, розрахувався з ДК "Газ України" за мировими угодами на загальну суму 754 201 632,94 грн.

Таким чином суд вважає, що наданими доказами позивач не довів суду, що відповідач по справі постійно не гасить свої борги та прирощує заборгованість перед позивачем та іншими кредиторами.

Виробництво ПАТ "Азот" мінеральних добрив є сезонним, а тому і максимальний збут продукції та отримання за неї коштів припадає на весняно-осінні періоди проведення польових робіт, що не потребує доказування. Це

дасть змогу відповідачу за рахунок збуту продукції сплачувати кошти на погашення боргів перед позивачем.

На думку суду, позивач своїм клопотанням про забезпечення позову у виді накладення арештів на кошти відповідача, ніяким чином не забезпечує одночасне дотримання прав ПАТ "Азот", як свого боржника, який є господарюючим суб'єктом, що повинно забезпечуватися за умови гарантованої рівності всіх осіб перед законом.

Як пояснив представник ПАТ "Сбербанк", метою позивача є накладення арешту на грошові кошти ПАТ "Азот" в межах розміру позовних вимог на всі вказані ним рахунки у різних банківських установах, а також і на всі інші рахунки, які може виявити державний виконавець в ході виконання ухвали суду про забезпечення позову.

При цьому позивач не пояснює, яким чином ПАТ "Азот" буде здійснювати свою господарську діяльність із повністю арештованими рахунками. Позивач не надав доказів того, що після арешту коштів на банківських рахунках, які внесено до переліку в заяві про вжиття заходів забезпечення позову, у відповідача залишаться ще рахунки для забезпечення господарської діяльності для уникнення її повного зупинення.

Доводи позивача про те, що після арешту всіх відомих рахунків ПАТ "Азот" все одно відкриє нові банківські рахунки і буде далі спокійно вести свою діяльність, суд відхиляє, як неспроможні, оскільки з таким підходом до арешту коштів, який можна оминути, забезпечення судом позову взагалі не має сенсу.

Механізм забезпечення виплати ПАТ "Азот" заробітної плати і сплати податків при повністю арештованих банківських рахунках позивачем не зазначений, що лише призведе до порушення прав державного та місцевого бюджетів і працівників ПАТ "Азот". Суд вважає, що не потребує доведення інформація про те, що ПАТ "Азот" є найбільшим платником податків у м. Черкаси, за рахунок надходжень яких в т.ч. формується бюджет міста, що має значення для об"єктивної оцінки всіх обставин у вирішуваному питанні.

З приводу переліку банківських рахунків, які позивачем наведено у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, суд встановив таке:

Серед банківських рахунків є рахунки № 2604 та 2603, які не є поточними (як № 2600) і можуть відкриватися в т.ч. як розподільчі для акумулювання та виплат підприємством коштів соціальних фондів по соцстраху, розрахунках за електроенергію, ПДВ і т.ін., тобто, із спеціальним режимом використання.

У відповідності до ст. 34 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV" -- фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Листом НБУ від 14.12.2010 р. N 25-111/2972-22535 "Щодо відкриття страхувальниками-роботодавцями окремих поточних рахунків" надано роз'яснення щодо порядку виконання положень ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" . Згідно цього листа банк відкриває страхувальнику-роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання", та окремий рахунок приватному нотаріусу або адвокату, який відповідно до Закону є роботодавцем, - за балансовим рахунком 2620 "Кошти на вимогу фізичних осіб".

Таким чином, по рахунку 2604 у відповідача обліковуються лише кошти Фонду соціального страхування в зв'язку із тимчасовою втратою працездатності.

Оскільки кошти із цього рахунку не можуть бути використані для задоволення вимог кредиторів та на стягнення на підставі виконавчих документів, то і накладення арешту на кошти на таких рахунках є безпідставним. Кількість рахунків 2604 у боржника при цьому не має значення.

Арешт коштів на рахунках № 2604 порушуватиме соціальні права працівників ПАТ "Азот", на виплати яких призначені кошти із цього рахунку від Фонду з тимчасової втрати працездатності і працівники підприємства не повинні за рахунок власних коштів по зарплаті та прирівняних до неї платежах, оплачувати борги свого підприємства.

У відповідності до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної чи часткової втрати працездатності та інші соціальні виплати.

Позивач не надав доказів, з яким точно режимом використання функціонують у відповідача інші рахунки з номерами 2603, 2610 та 2615, які також є спецрахунками на відміну від поточних № 2600, на кошти яких пропонується накласти арешт. Тому суд не може оцінити всі негативні наслідки блокування коштів на цих рахунках за заявою позивача про вжиття заходів до

забезпечення позову чи встановити відсутність таких наслідків.

Інформація позивача про те, що відповідач вживає заходи до ухилення від сплати боргу на користь ПАТ "Сбербанк", не підтверджується наданими суду доказами, тому доводи позивача з цього питання є лише припущеннями, на яких не може базуватися судове рішення.

У відповідності до роз'яснень постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" -- умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Оскільки надані позивачем докази не свідчать про вчинення дій відповідачем, що спрямовані на ухилення від проведення розрахунків із ПАТ "Сбербанк", зокрема, шляхом реалізації свого майна чи підготовки до його реалізації, умисного спрямування коштів не на розрахунки із позивачем, обтяження фінансових можливостей підприємства укладенням договорів поруки, гарантії, застави, а також не свідчать про реальність загрози невиконання судового рішення у справі, то у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову ПАТ "Сбербанк" слід відмовити повністю.

На думку суду, якщо виконання кредитних зобов'язань за умовами кредитного договору між сторонами повністю забезпечено заставним та іпотечним майном (про зникнення якого позивач не заявляв суду), у позивача немає порушеного права через відмову суду у накладенні арешту на грошові кошти відповідача в якості забезпечення позову.

Крім того, чинним ГПК України не передбачено обмежень у кількості звернень до суду із заявами про вжиття заходів забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом на будь-якій стадії вирішення спору. Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову також не є перешкодою у повторному зверненні до суду з аналогічним клопотанням.

Відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі від 01.04.2016 року № 501-06/132, яким ПАТ "Азот" просить зупинити провадження у даній справі до часу завершення розгляду пов'язаної з нею справи № 925/264/16 господарського суду Черкаської області за позовом ПАТ "Азот" до ПАТ "Сбербанк" про визнання недійсним договору про внесення змін № 15 до договору № 25-В/10/35/ЮО/КЛ про відкриття кредитної лінії від 10.11.2010 року, яким обґрунтовано позовні вимоги у справі про стягнення коштів.

В судовому засіданні представник відповідача своє клопотання про зупинення провадження підтримав та просить суд його задовольнити. Представник позивача проти задоволення цього клопотання заперечив з мотивів, що воно затягуватиме розгляд справи, а всі доводи із позовної заяви у справі № 925/264/16 про недійсність договору суд може оцінити самостійно при розгляді справи № 925/143/16.

При вирішенні даного клопотання судом встановлено таке:

У відповідності до п. 3.16 постанови Пленуму ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судам роз'яснено, що, зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

На думку суду, остаточне вирішення питання про дійсність кредитного договору, яким обгрунтовано позовні вимоги про стягнення боргу, матиме істотне значення для доведення ПАТ "Сбербанк" правомірності підстави позову у справі № 925/143/16 та для оцінки доказів у ній.

Як вбачається із доданих до клопотання про зупинення провадження документів, позовну заяву про визнання недійсним договору про внесення змін № 15 до договору № 25-В/10/35/ЮО/КЛ про відкриття кредитної лінії від 10.11.2010 року, прийнято до провадження ухвалою від 23.03.2016 року і призначено до розгляду на 12.04.2016 року (справа № 925/264/16 суддя Пащенко А.Д.).

З позову та пояснень представників обох сторін вбачається, що недійсність вказаного договору № 15 пов'язується із відсутністю у ПАТ "Сбербанк" індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Оскільки суд у справі № 925/264/16 ще не розпочав розгляд справи по суті, то не можна стверджувати, що підстави заявленого в цій справі позову будуть незмінними і їх вже можна оцінювати в іншому судовому провадженні, як остаточні. ПАТ "Азот" може доповнити підстави своїх позовних вимог у справі № 925/264/16, їх правове обгрунтування (абз.7 п. 3.12. вищевказаної постанови Пленуму ВГСУ № 18) та вказати додаткові обставини недійсності спірного договору.

Також за результатами вирішення спорів про визнання правочинів недійсними, може бути застосована реституція як за вимогами сторін, так і за ініціативою суду (п. 2.13. роз'яснення постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Отже, щодо справи № 925/264/16 ще немає підстав вважати, що всі вимоги у цій справі та їх обґрунтування вже остаточно визначені. Якщо позов буде задоволено і реституція буде застосована за ініціативою суду чи за вимогами сторін, то саме лише взаємне повернення коштів сторонами за кредитними зобов'язаннями повністю змінить розрахунки позовних вимог у справі № 925/143/16 та впливатиме на доведеність правової підстави позову у ній.

Представник позивача вважає, що суд при розгляді справи № 925/143/16 може самостійно оцінити правомірність вже заявлених у іншій справі № 925/264/16 доводів ПАТ "Азот" про відсутність у ПАТ "Сбербанк" індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій і прийти до висновку про їх неспроможність навіть без рішення судді Пащенко А.Д.

Представник позивача був завчасно ознайомленим із доводами ПАТ "Азот" у позові по справі № 925/264/16 щодо відсутності у ПАТ "Сбербанк" індивідуальної ліцензії. Однак з невідомих причин у засідання 01 квітня 2016 року цю ліцензію банк не надав, хоча міг спростувати цим всі доводи відповідача.

Суд вважає, що оцінка дійсності кредитного договору між сторонами в межах розгляду справи № 925/143/16 з будь-яких підстав буде в певній мірі упередженою за умови здійснення паралельного розгляду позову у справі № 925/264/16, де буде оцінюватися той самий договір. При цьому суд виходить з такого:

У справі № 925/143/16 суд вже розпочав розгляд справи по суті 14.03.2016 року і до цього часу не було подано зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору, яким обґрунтовано позовні вимоги.

Згідно ст. 22 ГПК України сторони заявляють клопотання, подають зустрічні позови чи вчиняють інші дії для реалізації своїх процесуальних прав, виключно на власний розсуд.

Оскільки відповідач вирішив захищати свої права шляхом подання самостійного позову про визнання недійсним кредитного договору у справі № 925/264/16, то оцінка дійсності цього договору за власною ініціативою суду чи за клопотанням позивача у справі № 925/143/16, де така вимога прямо не заявлена як позовна, буде неправомірним та необгрунтованим втручанням суду у реалізацію відповідачем його процесуальних прав.

Крім того, оціночні висновки суду у мотивувальній частині рішення по справі № 925/143/16 про відповідність чинному законодавству кредитного договору (як прагне ПАТ "Сбербанк"), ні в якому разі не матимуть переважного значення в порівнянні з висновками суду в резолютивній частині рішення справи № 925/264/16, якщо цей же договір буде визнано недійсним.

У відповідності до п. 2.17 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" -- якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК з урахуванням обставин конкретної справи є підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі до часу набрання законної сили рішенням у справі № 925/264/16 господарського суду Черкаської області, для остаточного вирішення всіх питань щодо дійсності договору про внесення змін № 15 до договору № 25-В/10/35/ЮО/КЛ про відкриття кредитної лінії від 10.11.2010 року, яким обґрунтовано позовні вимоги у справі № 925/143/16 про стягнення коштів.

Керуючись ст. 66,67,79 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву позивача, ПАТ "Сбербанк", від 25.03.2016 року № 3203/5/28-2 про вжиття заходів до забезпечення позову - залишити без задоволення.

2. Зупинити провадження у справі № 925/143/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "АЗОТ" про стягнення 51 778 666,68 доларів США та 95 204 745,56 грн. до часу набрання законної сили рішенням у справі № 925/264/16 господарського суду Черкаської області у спорі між тими ж сторонами про визнання недійсним договору.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом 5 днів.

Повний текст ухвали складено 05 квітня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських