ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 918/1429/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши позов Фізичної особи підприємця - ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нашвагонмаш", Державного підприємства "Волиньвугілля", Державного підприємства Шахта №1 "Нововолинська" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення 122 011, 57 грн.

За участі:

Від позивача: Маслюк О.М. (дог. б/н від 21.12.2015 р.);

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився;

Від відповідача-3: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся о Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нашвагонмаш" далі - ТОВ "Нашвагонмаш"), Державного підприємства "Волиньвугілля" (далі - ДП "Волиньвугілля"), Державного підприємства "Шахта №5" про стягнення солідарно 122 011, 57 грн., з яких: 65 351, 00 грн. основного боргу, 50 811, 21 грн. інфляційних втрат та 5 849, 36 грн. три відсотки річних.

Ухвалою від 25 грудня 2015 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №918/1429/15 розгляд якої призначено на 11 січня 2016 року.

Ухвалами від 11 січня, 19 січня 2016 року розгляд справи відкладався, витребовувалися докази передання заборгованості відокремленого підрозділу "Шахтоуправління "Нововолинське" Державного підприємства "Волиньвугілля" перед ФОП ОСОБА_1

15 лютого 2016 року на виконання вимог ухвали від 19 січня 2016 року від ДП "Волиньвугілля" надійшли витребувані ухвалою докази, а саме наказ №839 від 25.11.2014 р. (про створення шляхом виділу ДП "Шахта №1 "Нововолинська" ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" та створення на її базі ДП "Шахта №1 "Нововолинська", передавальний баланс та акт приймання-передачі до передавального балансу.

Із поданих доказів вбачається, що основна заборгованість, яка виникла у відокремленого підрозділу "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" перед Позивачем була передана Державному підприємству Шахта №1 "Нововолинська".

В судовому засіданні Позивач просив про заміну первісного відповідача - Державного підприємства "Шахта №5 "Нововолинська" на належного відповідача - Державне підприємство "Шахта №1 "Нововолинська" та подав відповідне клопотання.

Ухвалою від 23 лютого 2016 розгляд справи відкладено на 3 березня 2016 року, замінено первісного відповідача - ДП "Шахта №5 "Нововолинська" належним - ДП Шахта №1 "Нововолинська".

2 березня 2016 року від Позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій Позивач збільшує періоди нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, просить стягнути солідарно з Відповідачів 125 064, 63 грн., з яких: 65 351, 00 грн. основного боргу, 53 472, 63 грн. інфляційних втрат та 6 246, 84 грн. три відсотки річних. Судом було прийнято зазначену заяву.

Крім того, від ДП Шахта №1 "Нововолинська" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою від 3 березня 2016 року розгляд справи відкладено на 5 квітня 2016 року.

В судовому засіданні 5 квітня 2016 року Позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачі відзив на позовну заяву, а також доказів погашення заборгованості не подали, в судові засідання не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час і місце проведення судових засідань були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

Враховуючи те, що нез'явлення Відповідачів в судове засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, Відповідачі не скористалися своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників відповідачів, за наявними у справі матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.04.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області, -

ВСТАНОВИВ:

9 березня 2010 року між ФОП ОСОБА_1 (Позивач, Постачальник) та Відокремленим підрозділом "Шахтоуправління "Нововолинське" Державного підприємства "Волиньвугілля" (Покупцем) укладено договір постачання (далі - Договір, а.с. 37) за умовами якого Позивач зобов'язався поставити Покупцю товар згідно Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору та попередніх замовлень Покупця на загальну суму не більше 50 000, 00 грн., а Покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його згідно Специфікації.

Відповідно до п. 6.1. Договору розрахунок за Договором між Позивачем та Покупцем провадиться виставленням та оплатою рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами договору підписано та скріплено печатками специфікацію (а.с. 38), відповідно до якої Позивач поставив Покупцю ротор двиг. ДРТ-13 в кількості 1 шт. вартістю 24 500, 00 грн. без ПДВ та статор двиг. ДРТ-13 в кількості 1 шт. вартістю 15 000, 00 грн. без ПДВ. Таким чином, загальна вартість поставки за вищезазначеною специфікацією становить 39 500, 00 грн., що також підтверджується наявною в матеріалах справи накладною б/н від 9 березня 2010 року (а. с. 39).

Крім того, Позивачем було поставлено, а Покупцем прийнято товар, а саме болти та гровери за накладною №1 від 9 квітня 2010 року на суму 20 787, 00 грн. (а. с. 40) та болти з гайками за накладною №2 від 12 квітня 2010 року на суму 7 605, 00 грн. (а. с. 41).

Таким чином, як зазначає Позивач, в період з 9 березня 2010 року по 12 квітня 2010 року ним було поставлено Відокремленому підрозділу "Шахтоуправління "Нововолинське" Державного підприємства "Волиньвугілля" товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 67 892, 00 грн.

19 грудня 2012 року Позивач направив Державному підприємству "Волиньвугілля" та ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" вимоги про сплату 67 892, 00 грн. (а.с. 47-48, докази направлення а.с. 49-50, а.с. 158-159) до яких долучив копії рахунків б/н від 9 березня 2010 року та №2 від 12 квітня 2010 року.

Посилаючись на ст. 530 ЦК України у зазначеній вимоги Позивач просив здійснити розрахунок за отримані товарно-матеріальні цінності у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Таким чином, строк сплати за поставлені товарно-матеріальні цінності настав 27 грудня 2012 року.

До матеріалів справи Позивачем також долучено акт звірки взаємних розрахунків від 1 липня 2013 року, в якому зазначено про заборгованість підприємства у розмірі 65 351, 60 грн., що, як зазначає Позивач, свідчить про часткове погашення Покупцем заборгованості.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису ч. 1 статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Згідно наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про створення шляхом виділу ДП "Шахта №1 "Нововолинська" від 25 листопада 2014 року № 839 (а.с. 109) виділено зі складу Державного підприємства "Волиньвугілля" технічну одиницю "Шахта №1 "Нововолинська" Відокремленого підрозділу "Шахтоуправління "Нововолинське" та створено на її базі Державне підприємство "Шахта №1 "Нововолинська".

Пунктом 7 наказу установлено, що Державне підприємство "Шахта №1 "Нововолинська" є правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства "Волиньвугілля", пов'язаних із діяльністю технічної одиниці "Шахта №1 "Нововолинська" відокремленого підрозділу "Шахтоуправління "Нововолинське" згідно із розподільчим балансом, а також у частині забезпечення соціальних гарантій передбачених Гірчиним законом України та Галузевою угодою.

Актом приймання-передачі до передавального балансу, згідно рядка 1615 "Поточна кредиторська заборгованість за розрахунками за товари, роботи, послуги", станом на 01.06.2015 р. зазначено наявну перед Позивачем заборгованість в сумі 65 тис. грн. (а. с. 110-11).

Зазначену заборгованість й було передано Державним підприємством "Волиньвугілля" - Державному підприємства Шахта №1 "Нововолинська".

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 109 ЦК України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Виділення - це такий спосіб реорганізації, внаслідок якого з діючого суб'єкта господарювання виділяється один або декілька нових суб'єктів господарювання без припинення діяльності реорганізованого суб'єкта. У разі виділення одного або декількох нових суб'єктів господарювання до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов'язки реорганізованого суб'єкта.

Таким чином, Державне підприємство Шахта №1 "Нововволинська" (Відповідач-3 у справі) є правонаступником всіх прав та обов'язків "Шахти №1 "Нововолинська" ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" згідно із розподільчим балансом, зокрема, й в частині нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЦК України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

З наведеного вбачається, що оскільки зобов'язання за розподільчим балансом в розмірі 65 тис. грн. перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу, а саме - Державного підприємства Шахта №1 "Нововволинська", державне підприємство "Волиньвугілля" несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які перейшли до Державного підприємства Шахта №1 "Нововволинська" ("Шахти №1 "Нововолинська" відокремленого підрозділу "Шахтоуправління "Нововолинське").

Як встановлено судом, позивач просить стягнути із відповідачів солідарно 65 351, 60 грн. основного боргу, 6 241, 00 грн. 3% річних та 53 472, 63 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 619 ЦК України до пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника і лише, якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

В розумінні ст. 619 ЦК України даний позов до ДП Шахта №1 "Нововволинська" не є незадоволеною вимогою кредитора основним боржником, а тому позовна вимога про стягнення з ДП "Волиньвугілля" вказаної вище заборгованості є передчасною.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову до ДП "Волиньвугілля" слід відмовити повністю.

Разом з тим, оскільки частина заборгованості в розмірі 351, 60 грн. не перейшла до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу, а саме до Державного підприємства Шахта №1 "Нововволинська", однак, в матеріалах справи наявна направлена Державному підприємству "Волиньвугілля" вимога про сплату заборгованості, у відповідності до ч. 3 ст. 109 ЦК України Державне підприємство Шахта №1 "Нововволинська" несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями Державного підприємству "Волиньвугілля" в цій частині.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи подану Позивач заяву про збільшення розміру позовних вимог, починаючи з 27 грудня 2012 року по 3 березня 2016 року Позивач нарахував 6 241, 00 грн. 3% річних та 53 472, 63 грн. інфляційних втрат.

Оскільки проведений судом розрахунок в частині трьох відсотків річних та інфляційних втрат є більшим, ніж заявлений позивачем, і суд не може вийти за межі заявлених вимог, тому суд бере до уваги розрахунок, доданий до позовної заяви.

Судом встановлено, що 18 грудня 2015 року між Позивачем та ТОВ "Нашвагонмаш" (Відповідач-1, Поручитель) укладено договір поруки (а.с. 51), за умовами якого Поручитель поручився перед Позивачем за виконання ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" та/або правонаступниками ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" - ДП "Волиньвугілля" та/або Державним підприємством "Шахта №5 "Нововолинська" щодо виконання зобов'язань за Договором постачання від 9 березня 2010 року, а саме, оплатити Позивачу вартості поставлених товарно-матеріальних цінностей згідно Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору поруки поручитель зобов'язався в разі порушення ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" та/або ДП "Волиньвугілля" та/або ДП "Шахта №5 "Нововолинська" обов'язку за основним Договором, самостійно виконати зазначений обов'язок перед Позивачем на підставі його письмової вимоги в строк три банківських дні шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача, або внесенням готівки в касу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, у разі порушення боржником зобов"язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 3 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

З матеріалів справи вбачається, що шляхом виділу борг ВП "Шахтоуправління "Нововолинське" ДП "Волиньвугілля" фактично був переведений до ДП Шахта №1 "Нововволинська", однак, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ "Нашвагонмаш" поручилось за нового боржника.

Таким чином, порука є припиненою, а відтак позовні вимоги до ТОВ "Нашвагонмаш" не підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 17 ГПК України справа прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому господарському суду, тому справа розглядається господарським судом Рівненської області.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином, проте ДП Шахта №1 "Нововолинська" розрахунки за поставлений товар станом на момент винесення рішення проведено не було.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення Позивача, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, відмову суду у задоволенні вимог до ДП "Волиньвугілля" та ТОВ "Нашвагонмаш", суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судовий збір в розмірі 1 830, 17 грн. покладається на ДП Шахта №1 "Нововолинська".

Позивач просить стягнути на його користь витрати на послуги адвоката в сумі 7 000, 00 грн.

Частиною 5 ст. 49 ГПК України визначено, що суми, які підлягають сплаті, зокрема, за послуги адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 4 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 1 ст. 30 вказаного Закону формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Згідно із ч. 2 зазначеної норми порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частина 3 статті 30 цього Закону).

Судом встановлено, що між Позивачем та адвокатом Маслюком Олександром Миколайовичем 21 грудня 2015 року укладено договір про надання правової допомоги щодо підготовки процесуальних документів та представництва інтересів у господарському суді у справі господарського судочинства (далі - Договір про надання правової допомоги, а.с. 22) предметом якого є зобов'язання Маслюка О.М. надати правову допомогу Позивачу щодо підготовки процесуальних документів та представництва Позивача у Господарському суді Рівненської області у справі за позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Нашвагонмаш", державного підприємства "Волиньвугілля" та до державного підприємства Шахта №5 "Нововволинська" про стягнення солідарно заборгованості за договором постачання від 9 березня 2010 року.

Відповідно до п. 2.1. Договору про надання правової допомоги за надання правової допомоги за цим Договором Позивач виплачує Маслюку О.М. гонорар в розмірі 7 000, 00 грн. шляхом внесення готівкою попередньої оплати. Підписуючи цей Договір адвокат Маслюк О. М. підтверджує факт отримання гонорару.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21 лютого 2013 року витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Згідно рахунку-фактурою б/н від 21.12.2015 року загальна вартість послуг адвоката склала 7000, 00 грн. (а.с. 142), вказана вартість сплачена позивачем адвокату, про що свідчить прибутковий касовий ордер (а.с. 143).

Адвокатом подано також суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 01.07.2008 року № 619 (а.с. 141).

Відповідно до ч. 3 ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Пунктом 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21 лютого 2013 року № 7 передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2015 рік" від 28.12.2014 року № 80-VIII розмір мінімальної заробітної плати становив 1 218 грн.

З огляду на викладене вище, зважаючи на ціну позову, документи, складені адвокатом та роботу, проведену ним на виконання умов договору, а також беручи до уваги те, що витребувані судом документи Позивачем були надані суду вчасно і адвокат Маслюк О.М. приймав участі у судових засіданнях, а розрахунок витрат на його послуги зроблено з урахуванням приписів Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (рахунок-фактура, а.с. 142), - суд дійшов висновку про те, що вказані витрати є обгрунтованими та підлягають стягненню з ДП Шахта №1 "Нововолинська".

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Шахта №1 "Нововволинська" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (45400, Волинська обл., місто Нововолинськ, вул. Шахтарська, будинок 42, код 39806601) на користь Фізичної особи підприємця - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 65 351 (шістдесят п'ять тисяч триста п'ятдесят одна) грн. 00 коп. основної суми боргу, 53 472 (п'ятдесят три тисячі чотириста сімдесят дві) грн. 63 коп. інфляційних втрат, 6 241 (шість тисяч двісті сорок одна) грн. 00 коп. три відсотки річних, а також 1 830 (одна тисяча вісімсот тридцять) грн. 17 коп. судового збору та 7 000 (сім тисяч) грн. витрат на послуги адвоката.

3. Стягнути з Державного підприємства Шахта №1 "Нововволинська" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (45400, Волинська обл., місто Нововолинськ, вул. Шахтарська, будинок 42, код 39806601) в дохід Державного бюджету України 45 (сорок п'ять) грн. 79 коп. судового збору.

4. В частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нашвагонмаш", Державного підприємства "Волиньвугілля" в позові відмовити.

5. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 07.04.2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.