ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р.Справа № 922/247/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 805 від 15.05.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (відповідач) про стягнення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) у розмірі 12 255,26 грн. та судові витрати. Позовні вимоги вмотивовано вимоги тим, що до позивача, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки в порядку регресу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.02.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/247/16 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 23.02.2016 року о 10:30.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 23.02.2016 року розгляд справи відкладено на 14.03.2016 року о 12:00; від 14.03.2016 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів з 2.04.2016 року по 16.04.2016 року в порядку статті 69 ГПК України та розгляд справи відкладено на 06 квітня 2016 р. о 11:00год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

30.03.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява (вх. № 10527), в якій позивач надає до матеріалів справи копію Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-14-00172 від 09 жовтня 2014 року про настання страхового випадку. Крім того, позивач повідомив суд про те, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-15-00151 від 05.10.2015 р., який міститься в матеріалах справи № 922/247/16 долучено позивачем помилково.

06.04.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 11366), в яких останній зазначає про те, звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивачем обґрунтовані свої позовні вимоги саме Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-15-00151 від 05.10.2015 р., а враховуючи те, що суд 23.02.2016 року розпочав розгляд справи по суті, у позивача відсутнє право змінювати предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2016 року відмовлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" в прийняті заяви про зміну підстав позову, поданої 30.03.2016 р. за вх. № 10527.

Позивач в призначене судове засідання 06.04.2016 р. не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду, яке долучено до матеріалів справи.

Відповідач в призначене судове засідання 06.04.2016 р. з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у наданому раніше відзиві на позовну заяву.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 3.02.2016 року та 23.02.2016 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Таким чином, за висновками суду, в матеріалах господарської справи № 922/247/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 9.11.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, господарським судом встановлено наступне.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду, в якому останнім зазначено про те, що 05 жовтня 2015 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ "Сервісний центр "Кава" було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-15-00151 (т.с. І а.с. 11), предметом якого є страхування транспортного засобу "Volkswagen Golf Variant" державний реєстраційний № НОМЕР_1.

Так, позивачем зазначено, що 19 жовтня 2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volkswagen Golf Variant" державний реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу "Daewoo Sens" державний реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3.

Позивачем наголошено, що згідно з довідки ДАІ про дорожньо - транспортну пригоду від 19.10.2015 р. (т.с. І а.с. 16-17) та постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.11.2015 року (т.с. І а.с. 18) вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху України.

19.10.2015 року страхувальник звернувся до ПАТ "Страхова компанія -"Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

06 листопада 2015 року ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі рахунку № АДЧСТ10400 від 26 жовтня 2015 року (т.с. І а.с. 23) та звіту № 106/10/15 від 04.11.2015 року було складено страховий акт (т.с. І а.с. 37) та розрахунок страхового відшкодування до нього (т.с. І а.с. 38).

Так, позивачем зазначено, що на підставі вищевказаних документів ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 13255,26 грн., про що позивачем надано до матеріалів справи копію платіжного доручення № 20297 від 06.11.2015 року (т.с. І а.с. 39).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Daewoo Sens" державний реєстраційний № НОМЕР_2 застрахована у відповідача - ТДВ "Міжнародна страхова компанія", відповідно до полісу АІ/6982640 (т.с. І а.с. 40).

Також, позивачем зазначено про те, що з витягу з бази МТСБУ Договір цивільно-правової відповідальності, укладений між винною особою та відповідачем передбачає ліміт за шкоду майну у розмірі 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 1000 грн., позивач вважає за необхідне зменшити розмір страхового відшкодування фактично виплаченого страхувальнику позивача до ліміту відповідальності відповідача та на розмір франшизи, передбаченого договором № АІ/6982640.

Враховуючи вищенаведене, позивач, посилаючись на ст.ст. 22, 526, 610, 993, 1166, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 9, п.12.1 ст. 12, ст.ст. 22,35 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 12255,26 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відповідно до полісу АІ/6982640 від 20.08.2015 р. строком з 21.08.2015 р. по 20.08.2016 р. здійснював страхування цивільно - правової відповідальності осіб під час керування ними забезпеченим транспортним засобом "Daewoo Sens", д.н.з. НОМЕР_2. Страхування здійснювалось на умовах і підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон) (т.с. І а.с. 40).

19.10.2015 р. за вини ОСОБА_3, який керував вищевказаним транспортним засобом, сталася ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль НОМЕР_3.

Предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме автомобілем НОМЕР_3.

До страхових ризиків за договором відноситься пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу та/або додаткового обладнання спричинені зокрема, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

За умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-15-00151від 05.10.2015 р. (т.с. І а.с. 11), позивач взяв на себе зобов'язання, при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в обсязі та в строки , передбачені цим договором.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем надана копія частини 1 Договору добровільного страхування транспортних засобів №28-2111-15-00151 від 05.10.2015 року. Відсутні частина 2 договору, заява на страхування та акт огляду ТЗ, що є невід'ємними частинами договору страхування відповідно до п. 9 частини 2 вказаного договору.

Статтею 16 Закону України "Про страхування" визначаються істотні умови договору страхування. Частина 1 договору страхування не містить всіх істотних умов, зокрема, перелік страхових випадків; страхова сума; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті тощо;

Відповідно до довідки МВС України №752233819 ДТП за участі автомобілів НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 та "Volkswagen Golf Variant", д.н.з. НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_2 мала місце 19.10.2015 року у м. Харкові на пр. Гагаріна. (т.с. І а.с. 16-17). Слід звернути увагу на те, що відповідно до наявною в матеріалах справи постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова ДТП мала місце 10.10.2015 року (т.с. І а.с. 18).

Проте з згідно п. 8 Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-15-00151 від 05.10.2015 року строк його дії - з 23.10.2015 року по 22.10.2016 року за умови сплати страхувальником страхового платежу, тоді, як дорожньо - транспортна пригода мала місце 19.10.2015 року або 10.10.2015 року, тобто, на вказані дати договір страхування, який покладено позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не діяв.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За правилами ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Позивач при зверненні до суду в обґрунтування позовних вимог посилався на - Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2111-15-00151 від 5.10.2015 року, доказів щодо здійснення оплати за цим договором не надав.

Зважаючи на викладені вище норми закону та наведені обставини, господарський суд прийшов до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим, у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" суд відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати по сплаті судового збору покладаються в даному разі на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124,129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_4