Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "12" квітня 2016 р. Справа № 906/220/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В. ,

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 25.01.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Терра-0412"

до Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій"

про стягнення 29877,04 грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача за договором поставки №1/10 від 20.01.2015 заборгованості в розмірі 10384,93грн, з яких: 6870,21грн - основного боргу, 2805,09грн - пені, 709,63грн - інфляційних нарахувань та стягнення з відповідача за договором про спільну діяльність №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 заборгованості в розмірі 21144,88грн, з яких: 19736,05грн - основного боргу, 1189,57грн - пені, 138,15грн - інфляційних нарахувань, 81,11грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару у встановлений договорами строк.

12.04.2016 позивач через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки №1/10 від 20.01.2015 у розмірі 8870,31грн, з яких: 6870,21грн - основного боргу, 1560,03грн - пені, 440,07грн - інфляційних нарахувань та заборгованість за договором про спільну діяльність №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 у сумі 21006,73грн, з яких: 19736,05грн - основного боргу, 1189,57грн - пені та 81,11грн - 3% річних.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд, надавши оцінку заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог від 12.04.2016 встановив, що позивачем зменшено розмір позовних вимог у частині стягнення пені та інфляційних нарахувань.

Отже, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог від 12.04.2016 до розгляду по суті, оскільки останню подано з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, спір у даній справі вирішується в межах прийнятої заяви про зменшення позовних вимог, тобто про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 29877,04грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Надав письмове пояснення від 12.04.2016 року, в якому зазначає, що поставка товару згідно видаткових накладних №14 від 20.01.2015, №23 від 29.01.2015, №66 від 25.02.2015, №94, №95, №96 від 11.03.2015, №119 від 26.03.2015, №131, №132 від 01.04.2015, №137 від 07.04.2015, №206 від 18.05.2015, №249 від 12.06.2015, №278 від 09.07.2015, №298 від 27.07.2015 здійснювалась на виконання умов договору поставки №1/10 від 20.01.2015.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Вимог ухвали суду від 24.03.2016 не виконав. Ухвали господарського суду від 14.03.2016 та 24.03.2016 направлені на адресу відповідача, вказану у позовній заяві та витягу з ЄДР (а.с. 3-5; 169-173) повернулись на адресу суду з відміткою поштового звязку за закінченням терміну зберігання.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки, про час та місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений, тому на підставі ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2015 між Приватним підприємством "Терра-0412" (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №1/10 (а.с. 9), згідно умов якого постачальник зобов'язується протягом дії цього договору передати покупцеві продукцію окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що погоджується сторонами в накладних, а покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його на умовах встановлених цим договором.

Згідно п.2.2 договору №1/10 оплата за кожну партію товару проводиться на слідуючих умовах:

відстрочка платежу може здійснюватись згідно домовленостей - на 14 календарних днів з моменту передачі партії товару покупцю.

Передача товару здійснюється згідно накладної на складі постачальника або покупця. Перехід права власності на товар здійснюється в момент передачі товару покупцю, про що свідчить документ про передачу товару (п.3.2 договору №1/10).

01.08.2015 між Приватним підприємством "Терра-0412" (продавець, позивач) та Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (покупець, відповідач) укладено договір про спільну діяльність №01/08/2015-ТЕРРА, за умовами якого продавець надає товар під реалізацію покупцю, а покупець приймає товар під реалізацію через власний магазин та оплачує його вартість згідно умов договору (п.1.1 договору №01/08/2015).

Пунктом 2.1 договору №01/08/2015 визначено, що товар повинен бути відвантажений покупцю протягом 5 днів, з моменту узгодження замовлення покупцем.

Відповідно до п.3.1 договору №01/08/2015-ТЕРРА оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, за кожну товарну одиницю на протязі наступного банківського дня після її реалізації у магазині покупця.

Згідно п. 3.2 договору №01/08/2015-ТЕРРА термін реалізації товарного залишку у покупця встановлюється 30 (тридцять) календарних днів з моменту останнього платежу або передачі товару від продавця до покупця. Після закінчення вищевказаного терміну товарний залишок підлягає оплаті в повному обсязі протягом семи календарних днів або поверненню на склад продавця.

Позивач свої зобов`язання згідно умов договору поставки №1/10 від 20.01.2015 виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 32486,90грн, що підтверджується видатковими накладними №14 від 20.01.2015, №23 від 29.01.2015, №66 від 25.02.2015, №94, №95, №96 від 11.03.2015, №119 від 26.03.2015, №131, №132 від 01.04.2015, №137 від 07.04.2015, №206 від 18.05.2015, №249 від 12.06.2015, №278 від 09.07.2015, №298 від 27.07.2015 (а.с. 20-33).

Також на виконання умов договору про спільну діяльність №01/08/2015-ТЕРРА позивач надав під реалізацію відповідачу товар на загальну суму 130671,13грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними за період з серпня 2015 по листопад 2015 року (а.с.34-84).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №01/10 від 20.01.2015 та договору №01/08/2015-ТЕРРА, які за своєю правовою природою є договорами поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, умовами договорів №01/10 від 20.01.2015 та №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 визначено строк оплати за отриманий товар.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач взяті на себе договорами №01/10 від 20.01.2015 та №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар виконав лише частково.

Позивач направляв на адресу відповідача вимоги №1, №2 від 27.01.2016, в яких просив терміново погасити заборгованість. Проте, відповідач залишив вказані листи без відповіді та оплати (а.с. 111-113).

Станом на день звернення з позовною заявою до суду у відповідача існувала заборгованість перед позивачем за договором №01/10 від 20.01.2015 у сумі 6870,21грн та договором №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 у розмірі 19736,05грн.

В матеріалах справи містяться акти звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, підписані повноважними представниками сторін, з яких вбачається, що відповідач визнав наявність у нього боргу перед позивачем за договором №01/08/2015-ТЕРРА у розмірі 19736,05грн та за договором №1/10 від 20.01.2015 у сумі 6870,21грн (а.с.16-19).

Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення основного боргу у розмірі 6870,21грн за договором поставки №1/10 від 20.01.2015 та основного боргу в сумі 19736,05грн за договором №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1560,03грн пені за прострочення виконання зобов'язання згідно договору поставки №1/10 від 20.01.2015 та 1189,57грн за прострочення виконання зобов'язання згідно договору №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 (а.с.163).

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.3.1 договору №1/10 від 20.01.2015 та п.5.3 договору №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 за порушення термінів оплати товару покупцю нараховується пеня за кожний прострочений день платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені (а.с.164-166), суд вважає його обґрунтованим, оскільки пеня в сумі 1560,03грн за прострочення виконання зобов'язання згідно договору поставки №1/10 від 20.01.2015 та пеня у розмірі 1189,57грн за прострочення виконання зобов'язання згідно договору №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 нараховані відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Також позивач просить господарський суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов'язання 81,11грн 3% річних (згідно договору №1/10 від 20.01.2015) та 440,07грн інфляційних (згідно договору №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015).

Приписами частини 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та нараховані 3% проценти річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних (а.с.164-167), суд вважає його обґрунтованим, оскільки 3% річних у розмірі 81,11грн та інфляційні у розмірі 440,07нараховані відповідно до вимог чинного законодавства України.

Необхідно зауважити, що зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданого позивачем на запит суду, станом на дату ухвалення судового рішення вбачається, що ДП "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" знаходиться в процесі припинення (а.с.169-173).

З огляду на те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутній запис про припинення юридичної особи Житомирський ЦНТІ, суд приходить до висновку, що цивільна правоздатність відповідача не припинена, у зв'язку з чим, ДП "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" може бути учасником судового процесу на загальних підставах.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню згідно договору поставки №1/10 від 20.01.2015 на суму 8870,31грн, з яких: 6870,21грн основного боргу; 1560,03грн пені та 440,07грн інфляційних; згідно договору №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015 на суму 21006,73грн, з яких: 19736,05грн основного боргу, 1189,57грн пені та 81,11грн 3% річних.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ) на користь Приватного підприємства "Терра-0412" (10000, м.Житомир, вул. Бородія, 49, офіс 302, ) за договором поставки №1/10 від 20.01.2015

- 6870,21 грн основного боргу;

- 1560,03 грн пені;

- 440,07 грн інфляційних.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ) на користь Приватного підприємства "Терра-0412" (10000, м.Житомир, вул. Бородія, 49, офіс 302, ) за договором про спільну діяльність №01/08/2015-ТЕРРА від 01.08.2015

- 19736,05 грн основного боргу;

-1189,57 грн пені;

- 81,11 грн 3% річних.

4. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ) на користь Приватного підприємства "Терра-0412" (10000, м.Житомир, вул. Бородія, 49, офіс 302, )

- 1378,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Шніт А.В.

Дата підписання 14.04.2016

Віддрукувати: 2 прим.

1- в справу

2-відповідачу (рек. з повід.)