ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"30" березня 2016 р. Справа № 911/1842/13

за позовною заявою ліквідатора Колективного експериментального підприємства «Нафто» арбітражного керуючого ОСОБА_1 (Позивач)

до 1) Колективного експериментального підприємства «Нафто» (Відповідач 1 / Боржник)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський завод металоконструкцій», м. Київ (Відповідач 2)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу

в межах справи № 911/1842/13

за заявою ОСОБА_2, м. Київ

до Колективного експериментального підприємства «Нафто», Київська обл., Вишгородський р-н, с. Лютіж ()

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

Представники учасників у справі згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/1842/13 за заявою ОСОБА_2 до Колективного експериментального підприємства «Нафто» про банкрутство, порушена ухвалою суду від 13.06.2013 р. (суддя Лутак Т.В.).

Постановою господарського суду Київської області від 29.09.2014 р. визнано банкрутом КЕП «Нафто» та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3; вирішено інші процедурні питання у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.12.2015 р. припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_3 як ліквідатора Банкрута; призначено ліквідатором КЕП «Нафто» арбітражного керуючого ОСОБА_1

У зв'язку з припиненням повноважень судді Лутак Т.В. щодо здійснення нею правосуддя та з метою недопущення порушення процесуальних строків, було проведено повторний автоматизований розподіл справи № 911/1842/13, за наслідками якого справу було передано судді Наріжному С.Ю.

11.01.2016 р. через відділ діловодства суду надійшла позовна заява ліквідатора Банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 30.12.2015 р. № 02-01/6-22 (вх. № 77/16) до КЕП «Нафто» та ТОВ «Бориспільський завод металоконструкцій» про визнання недійсним договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи № 911/1842/13 та призначено розгляд заяви у судовому засіданні на 18.02.2016 р. В подальшому розгляд заяви неодноразово відкладався судом.

15.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшли додаткові письмові пояснення ліквідатора Банкрута від 15.02.2016 р. № 02-01/6-28 (вх. № 3327/16) по суті поданої заяви.

17.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшла заява Відповідача 2 від 17.02.2016 р. б/№ (вх. № 3635/16) про застосування строків позовної давності до вимог Позивача.

17.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшов відзив Відповідача 2 від 17.02.2016 р. б/№ (вх. № 3636/16) на позовну заяву ліквідатора, згідно якого Відповідач 2 заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

14.03.2016 р. через відділ діловодства суду надійшли письмові заперечення ліквідатора Банкрута від 14.03.2016 р. № 02-01/7-32 (вх. № 5368/16) на відзив Відповідача 2 та заяву про застосування строку позовної давності.

15.03.2016 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Відповідача 2 від 15.03.2016 р. б/№ (вх. № 5459/16) про залучення додаткових доказів, а саме копії статуту КЕП «Нафто» зі змінами від 12.08.2010 р., а також банківської виписки з рахунку Відповідача 2.

28.03.2016 р. через відділ діловодства суду надійшли додаткові письмові пояснення ліквідатора Банкрута від 28.03.2016 р. № 02-01/7-37 (вх. № 6421/16) по суті поданої заяви.

30.03.2016 р. у судовому засіданні суд заслухав пояснення ліквідатора Банкрута, представників Відповідача 2 та трудового колективу Боржника. Ліквідатор Банкрута і представник трудового колективу Боржника позовні вимоги підтримали та просили задовольнити повністю. Представник Відповідача 2 проти позову заперечила і просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви повністю.

Дослідивши подані матеріали та заслухавши пояснення учасників у справі, судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги Позивач зазначає, що під час виконання повноважень ліквідатора Банкрута встановлено, що 27.04.2011 р. між КЕП «Нафто» (продавець) та ТОВ «Бориспільський завод металоконструкцій» (покупець) укладено договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, загальною площею 10361,70 кв.м., який знаходиться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Проліски, вул. Промислова, 3 (надалі також: «Договір»).

Вказаний договір на думку ліквідатора Банкрута укладено з порушенням норм цивільного законодавства та останній підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Зокрема, як зазначає Позивач, згідно п. 2.1. статуту КЕП «Нафто», останнє створюється з метою отримання прибутку шляхом здійснення господарської діяльності у сфері виробництва, торговельної та посередницької діяльності, виконання робіт та надання послуг, здійснення зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності КЕП «Нафто» було виробництво металевих резервуарів, цистерн та контейнерів (КВЕД 28.21.0).

Розділом 5 статуту Боржника передбачено, що вищим органом підприємства є загальні збори засновників підприємства, а виконавчим органом генеральний директор підприємства.

Загальні збори мають право вирішувати будь-які питання, повязані з діяльністю підприємства, загальні збори мають приймати рішення з усіх питань діяльності підприємства, у тому числі з тих, що передані до компетенції виконавчого органу.

Пунктом 5.1.2. статуту встановлено, що загальні збори скликаються генеральним директором підприємства не рідше одного разу на рік. У випадку, коли цього вимагають інтереси підприємства, генеральним директором скликаються позачергові загальні збори.

Згідно з п. 5.2.1., 5.2.3. статуту КЕП «Нафто», у період між зборами виконавчі функції по управлінню підприємством здійснює генеральний директор підприємства. Генеральний директор організовує всю роботу підприємства, несе повну відповідальність за його діяльність перед зборами засновників.

Генеральний директор в межах своєї компетенції має право без довіреності здійснювати від імені підприємства будь-які правочини та юридичні дії, в тому числі підписувати кредитні угоди (п. 5.2.5. статуту КЕП «Нафто»).

При цьому ліквідатор Банкрута посилається на редакцію статуту Боржника, затвердженого загальними зборами 25.07.2011 р., та державна реєстрація якого була проведена 27.07.2011 р.

Згідно ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як зазначає Позивач, спірним договором було відчужено основні засоби Боржника, за допомогою яких підприємство здійснювало підприємницьку діяльність, внаслідок чого, з позиції Позивача, погіршився майновий стан Боржника, утворилася значна кредиторська заборгованість та було порушено справу про банкрутство Боржника.

Таким чином як вказує Позивач, за відсутності позачергового рішення загальних зборів учасників Боржника дії генерального директора по укладенню спірного договору купівлі-продажу вчинені з перевищенням повноважень керівника, всупереч умовам статуту Боржника та з порушенням приписів ст. 92 ЦК України, що є підставою для визнання договору недійсним.

Також Позивач зазначає, що жодних дій щодо наступного схвалення спірного правочину КЕП «Нафто» вчинено не було, а покупцем не було оплачено вартість майнового комплексу, обумовлену п. 2.1. Договору, у розмірі 2040402,00 грн.

Додатково Позивачем вказано, що станом на 30.12.2015 р. вказаний майновий комплекс виставлено на продаж по ціні 94088000,00 грн., що більш ніж в 46 разів перевищує ціну, зазначену у спірному договорі.

Заперечуючи проти позову Відповідач 2 зазначає, що генеральним директором не було перевищено повноважень при укладенні спірного договору купівлі-продажу.

При цьому Відповідачем 2 залучено до матеріалів справи копію статуту КЕП «Нафто», затвердженого 08.08.1994 р. та зареєстрованого 18.08.1994 р., а також зміни до статуту КЕП «Нафто», затверджені 10.08.2010 р. та зареєстровані 12.08.2010 р., які були надані Боржником при укладенні спірного договору, і повідомлено, що зазначені в них повноваження керівника КЕП «Нафто» були перевірені приватним нотаріусом під час посвідчення Договору.

У письмових поясненнях від 28.03.2016 р. Позивач посилається вже на приписи статуту Боржника в редакції, чинній з 12.08.2010 р., однак жодних положень статуту, які б свідчили про перевищення генеральним директором своїх повноважень при укладенні спірного договору, Позивачем не зазначено.

Детально дослідивши положення наведених редакцій статуту КЕП «Нафто», зі змінами від 12.08.2010 р., судом встановлено, що статут не містить обмежень повноважень генерального директора, у тому числі щодо укладення угод купівлі-продажу того чи іншого майна.

Згідно п. 3.7.4. статуту КЕП «Нафто» (в ред. від 12.08.2010 р.), генеральний директор керує підприємством з такими функціями і повноваженнями: підписує від імені підприємства угоди (контракти) в межах своєї компетенції і забезпечує їх виконання; підписує від імені підприємства угоди та договори, контракти з зарубіжними юридичними і фізичними особами, а також інші угоди і документи.

У вказаній редакції статуту також відсутні посилання на те, що укладення договорів купівлі-продажу майна Боржника відноситься до виключної компетенції загальних зборів засновників.

Редакції ж статуту Боржника, на які посилався Позивач в позовній заяві (від 25.07.2011 р. та від 23.05.2013 р.) не беруться судом до уваги, оскільки вони не могли регламентувати діяльність КЕП «Нафто» та його органів управління станом на дату укладення спірного правочину (27.04.2011 р.).

Таким чином Позивачем не підтверджено за допомогою належних та допустимих доказів наявності факту перевищення генеральним директором Боржника повноважень при укладенні спірного договору купівлі-продажу.

Відносно твердження Позивача про те, що даний правочин не був схвалений Боржником суд погоджується з позицією Відповідача 2, що таке твердження є безпідставним, оскільки фактичними обставинами справи підтверджується таке схвалення правочину, зокрема Боржником було прийнято оплату за продане майно, знято вказане майно з балансу підприємства, передано Відповідачу 2 відчужений майновий комплекс та протягом 5 років не було заявлено покупцю жодних претензій щодо вказаного договору.

Пунктом 3.4. Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Зважаючи на викладене, позиція Позивача про відсутність схвалення спірного договору з боку КЕП «Нафто» не знайшла свого підтвердження згідно матеріалів справи та фактичних обставин справи.

Також, Відповідачем 2 залучено до матеріалів справи докази перерахування обумовленої Договором суми на рахунок КЕП «Нафто», а саме банківську виписку від 06.05.2011 р. та ліквідатором Банкрута в судовому засіданні підтверджено факт отримання Боржником вказаних коштів.

Водночас суд відхиляє доводи Позивача відносно того, що в п. 2.1. Договору вказано, що вартість цілісного майнового комплексу в розмірі 2040402,00 грн. оплачена покупцем до підписання Договору, що на думку Позивача свідчить про безпідставність прийняття грошових коштів 06.05.2011 р. як оплату за Договором, оскільки як встановлено судом та як підтверджено матеріалами справи, обовязок покупця щодо оплати зазначеного майна, виконано в повному обсязі.

Відносно твердження Позивача про те, що спірне майно було реалізоване за заниженою ціною суд вказує наступне.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що загальна вартість майна становить 1020201,00 грн.

Вказана вартість є балансовою, та як зазначив Відповідач 2 у відзиві, під час посвідчення договору зазначене майно згідно оцінки мало вартість близько 1500000,00 грн. Втім за Договором сторонами визначено вартість продажу майна, яка є більшою за балансову та оціночну 2040402,00 грн.

Також Відповідач 2 повідомив суд про те, що ТОВ «Бориспільський завод металоконструкцій» не має наміру продавати вказаний майновий комплекс і не подавало жодних оголошень щодо такого продажу.

Надана ж Позивачем роздруківка з веб-сайту realt.ua щодо продажу цілісного майнового комплексу за ціною 94088000,00 грн. не є належним та допустимим доказом реалізації спірного майна та не заслуговує на увагу в межах даного провадження.

Таким чином позиція Позивача відносно того, що спірним договором купівлі-продажу було відчужено майновий комплекс за заниженою вартістю вважається судом безпідставною та необґрунтованою.

Твердження Позивача відносно того, що укладення спірного правочину призвело до порушення справи про банкрутство Боржника також не ґрунтуються на поданих доказах, оскільки спірний договір купівлі-продажу був укладений у квітні 2011 року, а провадження у справі про банкрутство було порушене у червні 2013 року, тобто більш ніж через два роки, та матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про причинно-наслідковий зв'язок вказаних обставин.

Відносно заяви Відповідача 2 про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що судом встановлено необґрунтованість та безпідставність вимог Позивача, заява Відповідача 2 про застосування строку позовної давності залишається судом без задоволення.

При цьому суд звертає увагу Позивача на безпідставність в даному випадку посилання Позивача на правову позицію, викладену в постанові Вищого господарського суду України від 03.09.2014 р. у справі № 2/67/10, оскільки провадження в наведеній справі здійснювалось за редакцією Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чинною до 19.01.2013 р., зокрема статті 17 Закону, в той час як провадження у даній справі здійснюється за редакцією Закону, що набрала чинності з 19.01.2013 р., та якою врегульовано порядок і підстави для звернення з заявами про визнання правочинів недійсними, відмінний від попередньої редакції Закону.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги все викладене вище суд дійшов висновку, що позиція Позивача ліквідатора КЕП «Нафто» арбітражного керуючого ОСОБА_1 про відсутність у генерального директора КЕП «Нафто» необхідного обсягу повноважень для укладення договору б/№ від 27.04.2011 р. купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, відсутність подальшого схвалення правочину підприємством, відсутність оплати за Договором, продаж майна за заниженою вартістю та банкрутство підприємства внаслідок продажу вказаного майна повністю спростовується наявними матеріалами справи, є безпідставною і необґрунтованою.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позовної заяви ліквідатора КЕП «Нафто» арбітражного керуючого ОСОБА_1 до КЕП «Нафто» та ТОВ «Бориспільський завод металоконструкцій» про визнання недійсним договору б/№ від 27.04.2011 р. купівлі-продажу цілісного майнового комплексу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у сумі 2436,00 грн. покладається на Позивача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст. 49, 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову ліквідатора Колективного експериментального підприємства «Нафто» арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Колективного експериментального підприємства «Нафто» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський завод металоконструкцій» про визнання недійсним договору б/№ від 27.04.2011 р. купівлі-продажу цілісного майнового комплексу відмовити повністю.

2. Копію ухвали надіслати учасникам у справі.

Суддя С.Ю. Наріжний