ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 925/272/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Кіровоградський

насінневий завод, с. Бережинка, Кіровоградський район,

Кіровоградська область

до приватного підприємства Агро-Пак 2000, м. Черкаси

про стягнення 25 498 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Кіровоградський насінневий завод до приватного підприємства Агро-Пак 2000 про стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 25 498 грн. 80 коп.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 березня 2016 року порушено провадження у справі та було призначено розгляд справи на 05 квітня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Викликаний в судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 22 березня 2016 року було зобовязано відповідача надати суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 05 квітня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/272/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що на підставі рахунку фактури здійснив попередню оплату товару в розмірі 25 498 грн. 80 коп.

Проте, відповідач не поставив позивачу товар у встановлений позивачем строк.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, приватне підприємство Агро-Пак 2000 виставило позивачу рахунок-фактуру від 09 жовтня 2015 року за №СФ-0000351 про сплату 25 498 грн. 80 коп. з урахуванням ПДВ за 300 штук лантухів великих №1 б/у по ціні 70 грн. 83 коп. за 1 штуку без ПДВ.

Зазначену вище суму позивачем було перераховано відповідачу, що підтверджується копією платіжного доручення №585 від 12 жовтня 2015 року (а.с. 8).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, як це передбачено ч.1 ст. 639 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

За таких обставин суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого відповідач зобовязався здійснити поставку товару, а позивач в свою чергу сплатити вартість поставленої продукції.

Позивач свої зобовязання виконав повністю і здійснив передоплату вартості товару, який відповідач зобовязався поставити.

26 січня 2016 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу за №7 від 26 січня 2016 року про поставку товару в семиденний строк від дня предявлення зазначеної вимоги.

21 лютого 2016 року вищевказана вимога повернулася позивачу у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с. 12).

Відповідач зобовязання щодо поставки товару на даний час не виконав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобовязання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 622 Цивільного кодексу України у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Тобто, позивач самостійно обрав спосіб захисту свого порушеного права, а саме - відмовився від прийняття виконання зобовязання та вимагає повернення попередньої оплати.

Оскільки вимога від 26 січня 2016 року була надіслана на юридичну адресу відповідача, однак повернулася позивачу за закінченням терміну зберігання, це не виключає обовязку відповідача поставити товар у визначений позивачем строк.

Таким чином з урахуванням вимог ст. 530 Цивільного кодексу України та строків зазначених позивачем у претензії, відповідач повинен був поставити товар не пізніше 08 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду даного спору відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту належного виконання зобовязання щодо поставки товару у визначені позивачем строки.

Доводи позивача відповідач належними доказами не спростував.

Таким чином сума попередньої оплати в розмірі 25 498 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства Агро-Пак 2000, вул. Смілянська, 149, оф. 205, м. Черкаси, ідентифікаційний код 33978253, р/р 0700 в АКІБ в УкрСиббанк, м. Харків, МФО 351005 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кіровоградський насінневий завод, вул. Аджамська,10, с. Бережинка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, ідентифікаційний код 34374966, р/р №4861 в АТ ОТП Банк, МФО 300528 25 498 грн. 80 коп. попередньої оплати та 1 378 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 05 квітня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович