ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року Справа № 916/2127/15

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Грека Б.М., Студенця В.І., за участі представників сторін С. Неділька (дов. від 12.06.2015), І. Кіріндасової (дов. від 05.04.2016), П. Капітонова (дов. від 07.03.2016), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Групп" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16 лютого 2016 року у справі № 916/2127/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранстранзит" до товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Групп" про стягнення 193 280 грн,

УСТАНОВИВ:
У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранстранзит" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Групп" про стягнення 193 280 грн з підстав неналежного виконання договору від 22 лютого 2012 року № 8 про транспортно-експедиційне обслуговування.

Відповідач позов не визнав і просив застосувати позовну давність.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20 листопада 2015 року у позові відмовлено з мотивів спливу позовної давності.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16 лютого 2016 року (судді М. Мирошниченко, О. Воронюк, В. Лашин) рішення скасовано і позов задоволено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт Групп" просить постанову скасувати з підстав порушення апеляційним господарським судом статті 181 Господарського кодексу України, статті 267 Цивільного кодексу України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", статей 4, 9, 32 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року, статей 4, 33 і 84 Господарського процесуального кодексу України та залишити в силі рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранстранзит" проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 22 лютого 2012 року сторони уклали договір № 8 "Про транспортно-експедиційне обслуговування" (далі - договір), відповідно до умов якого позивач (виконавець) зобов'язався проводити відповідні заходи, спрямовані на забезпечення перевезення вантажів замовника; доставити ввірений замовником вантаж в пункт призначення та видати його правомочній на отримання вантажу особі; після здачі порожнього контейнеру до порту надати замовнику СМR (з прикордонними позначками перетинання кордону); видатковий ордер, який підтверджує здачу контейнеру до порту, а відповідач (замовник) - здійснити повну оплату за виконане транспортування вантажу упродовж 30 днів з дня виставлення виконавцем рахунку.

Умовами договору сторони погодили, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов'язків; претензії, які виникли з цього договору повинні бути пред'явлені у відповідності до діючого законодавства; сторона, отримавши претензію, зобов'язана розглянути її та мотивовано відповісти на претензію не пізніше одного місяця з моменту її отримання; договір набуває чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2014 року, проте може бути продовженим на кожен наступний рік за письмовою заявою однієї з сторін (пункти 4.1, 5.1, 5.3, 8.2 договору).

На умовах договору виконавець надав послуг на загальну суму 193 280 грн і виставив рахунки, які замовник отримав у липні-серпні 2013 року, проте їх не оплатив, що спричинила спір.

Відповідач стверджує, що позивач надавав послуги виключно з перевезення вантажів, а не транспортного експедирування і до спірних правовідносин слід застосувати спеціальну позовну давність відповідно до пункту 6 статті 258 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що на момент подання позову сплив строк позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Апеляційний господарський суд з таким висновком правомірно не погодився.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України "Про транспорт", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів", цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом, застосовуються норми міжнародного договору.

Частиною 4 статті 306 Господарського кодексу України встановлено, що допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Відповідно до частини 1 статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Аналогічні положення містяться у статті 929 Цивільного кодексу України. Частиною 2 цієї статті встановлено, що положення глави 65 Цивільного кодексу України ("Транспортне екпедирування") поширюється також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Також вимоги щодо умов договору транспортного експедирування встановлені статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність"

За змістом статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Вимоги до договору перевезення вантажу встановлені статтею 307 Господарського кодексу України і статтею 909 Цивільного кодексу України

Апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання транспортно-експедиторських послуг і позивач фактично надавав відповідачу послуги як з перевезення вантажу так і з організації та забезпеченням цих перевезень.

Водночас апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що до спірних відносин, які витікають з надання транспортно-експедиторських послуг слід застосовувати, передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України, загальний трьохрічний строк позовної давності, а цей строк позивач, з урахуванням виникнення в нього права на позов у липні-серпні 2013 року і звернення до суду з цим позовом 25 травня 2015 року, не пропустив.

За таких обставин апеляційний господарський суд, застосувавши до спірних правовідносин правила статті 193 Господарського кодексу України, статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано задовольнив позов.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16 лютого 2016 року у справі № 916/2127/15 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Групп" без задоволення.

Головуючий, суддя І. М. Васищак
Суддя Б. М. Грек
Суддя В. І. Студенець