РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Справа № 902/1462/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Дроздюк О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: Тапанова Р.А, довіреність б/н, від 15.01.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу позивача на рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.16 р. у справі № 902/1462/15 (суддя Стефанів Т.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Дочірнього підприємства "Українська Горілчана Компанія "Nemiroff"

про стягнення 41945,54 грн. заборгованості по заробітній платі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась в господарський суд Вінницької області з позовною заявою (т. 1, а.с. 2-6) до Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (надалі -відповідач), в якій просить (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути 77898,86 грн. середнього заробітку за період з 04.08.2015 року по 19.01.2016 року.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 19.01.16 р. (т. 2, а.с. 229-233) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач звертався до уповноваженого власником органу з заявою про звільнення в період з 15 по 30 квітня 2014 р. включно, а тому відсутні правові підстави для розірвання відповідачем трудового договору з позивачем на підставі копії заяви ОСОБА_1 від 15.04.14 р.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про звільнення позивача з посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул відповідно до наказу № 323-НК від 29.08.14 р. Відповідно даний наказ є підставою для здійснення розрахунків відповідача при звільненні ОСОБА_1

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що нараховані їй до виплати 7207,47 грн. заробітної плати та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки була перерахована відповідачем позивачу, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою (т. 3, а.с. 3-9) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.16 року у даній справі скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що на момент звільнення позивача, ОСОБА_4 не міг виконувати повноваження генерального директора ДП «УГК Nemiroff» та здійснювати будь-які дії від імені відповідача.

Скаржник стверджує, що 30.04.14 р. її під розпис ознайомлено з наказом про звільнення за власним бажанням від 29.04.14 р. № 821/К та видано трудову книжку з відповідним записом.

Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив вимоги апеляційної скарги, оскільки вважають, що посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими.

Зокрема, зазначив, що позивач не дотримався положень КЗпП України та не надала відповідачу (власнику або уповноважені ним особі) за два тижні до дати свого звільнення оригінал заяви про звільнення за власним бажанням.

Відповідач стверджує, що повністю розрахувався з позивачем, виплатив вся належні компенсаційні виплати при звільненні з 29.08.14 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзиви на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Даний позов розглядається господарським судом з врахуванням приписів ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212 від 22.12.2011 року з наступними змінами та доповненнями), згідно з яким господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянка ОСОБА_1 з 16 листопада 2009 року обіймала посаду юрисконсульта з інтелектуальних прав дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", що підтверджується копією наказу, особовою карткою працівника та іншими доказами.

При цьому в матеріалах справи наявні два накази про звільнення ОСОБА_1.

Наказ №821/К від 29.04.2014 року, яким позивача звільнено з 30 квітня 2014 року за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України і поданої ним заяви, підписаний заступником Генерального директора Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_5,

В матеріалах справи міститься наказ №323-НК від 29.08.2014 року, вказаний наказ підписаний уповноваженою особою - Генеральним директором Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_4, містить печатку підприємства, в наказі зазначена підстава його прийняття, норма трудового законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що громадянка ОСОБА_1 зверталась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" суми грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 12265,56 грн.; середнього заробітку за весь період затримки розрахунку та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Під час розгляду справи районним судом позивач подала заяву про уточнення до позовної заяви, в якій просила стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2015 р. рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року скасовано, позов задоволено, стягнуто з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 153493,02 грн. за період з 6 серпня 2014р. по 3 серпня 2015р. включно.

Після офіційного оприлюднення оголошення про порушення господарським судом Вінницької області провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", 27.08.2014 року до суду надійшла заява громадянки ОСОБА_1 про визнання грошових вимог до боржника. Боржником та розпорядником майна вказані вимоги визнані не були з підстав відсутності будь-якої заборгованості.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про включення її до складу кредиторів Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у справі № 902/798/14 з сумою грошових вимог в розмірі 40 357,04 грн., з яких 9 921,49 грн. - заборгованість по заробітній платі, 1 281,57 грн. - заборгованість по компенсації за невикористану відпустку, 29 153,98 грн. - заборгованість за затримку розрахунку при звільненні, судом відмовлено у задоволенні заяви.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 77898,86 грн. за період з 04.08.2015 року по 19.01.2016 року, у зв'язку з чим встановлення дати звільнення позивача, дати проведення розрахунків та вини власника (роботодавця) у несвоєчасному розрахунку є предметом доказування у даній справі.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи відсутнє рішення суду щодо стягнення з відповідача заробітної плати, грошової компенсації за невикористану відпустку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, наказом ДП "УГК "Nemiroff" "Про звільнення працівника" №821/К від 29.04.2014 року, який підписано заступником Генерального директора Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_5

Зазначеним наказом вирішено: "Звільнити 30 квітня 2014 року ОСОБА_1 з посади юрисконсульта з інтелектуальних прав дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 від 15.04.2014 року. Останнім робочим днем працівника вважати 30 квітня 2014 року. Бухгалтерії ДП "УГК "Nemiroff" провести повний розрахунок зі звільненим працівником, а також нарахувати компенсацію за час невикористаних працівником відпусток. Відділу кадрів ДП "УГК "Nemiroff" забезпечити належне заповнення трудової книжки та видачу заповненої трудової книжки працівнику в день звільнення".

Як стверджує відповідач, оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України від 15 квітня 2014 року, а також оригінал заяви позивача від 15.04.2014 року про виплату їй грошової компенсації за невикористану відпустку, копії яких були отримані Дочірнім підприємством "Українська горілчана компанія "Nemiroff" з рекомендованим листом від 05.05.2014 р., на підприємстві відсутні.

Доказів на підтвердження тієї обставини, що оригінали зазначених заяв подавались позивачем на розгляд генеральному директору ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" ОСОБА_4, суду не надано та не зазначено джерел їх отримання.

Копії вказаних заяв не містять жодної відмітки про їх надходження та /або реєстрацію в ДП "УГК "Nemiroff", не містять резолюції уповноваженого власником органу, посадової особи, за результатами їх розгляду, не містять листка-погодження з безпосереднім керівником позивача, відсутнє і подання про звільнення з посади безпосереднього керівника позивача.

В матеріалах справи міститься акт від 28.03.2014 року, складений інвентаризаційною комісією ДП "УГК "Nemiroff", відповідно до якого на підприємстві було проведено інвентаризацію наявності трудових книжок та особових карток працівників №П-2 в період з 24 березня 2014 року по 28 березня 2014 року, в результаті якої виявлено, серед інших, особову картку ОСОБА_6 та не було виявлено її трудової книжки.

17.04.2014 року ДП "УГК "Nemiroff" звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Немирівському районі Вінницької області з запитом про надання інформації стосовно працівників, які перебувають в трудових відносинах з підприємством. Листом ПФУ в Немирівському районі Вінницької області від 22.04.2014 р. вих. № 685/06-47/03 відповідачу надано інформацію щодо працівників, які за відомостями ПФУ перебували в трудових відносинах з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" в період з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року.

17.04.2014 р. відповідачем на адресу можливих працівників підприємства, щодо яких було отримано інформацію з Пенсійного фонду України, були направлені листи з проханням надати пояснення, інформацію про наявність трудових відносин та з'явитися на робоче місце, копії листів від 17 квітня 2014 року вих. № 87-15/0332 з доказами їх направлення містяться в матеріалах справи. Адреса, за якою позивачу був направлений лист, відповідала даним її особової картки.

А відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вчинені всі можливі дії, направлені на встановлення осіб працівників, правовідносини, що склалися між ними, а також недопущення порушення трудових прав останнього, включаючи позивача.

Наказом №323-НК від 29.08.2014 р., звільнено позивача з посади за п.4 ст.40 КЗпП України за здійснений в період 24.03.2014 р. по 29.08.2014 р. прогул без поважних причин та невихід на роботу на виклики роботодавця. Даний наказ підписаний Генеральним директором відповідача ОСОБА_4 Копія наказу від 29.08.2014 разом із роз'ясненням порядку отримання нарахованих при звільненні коштів, направлені позивачу рекомендованим листом, який отриманий останнім.

В матеріалах справи наявна копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 06.08.2015, сформованого станом на 06.08.2015 року особою, яка уповноважена представляти юридичну особу Дочірнє підприємство "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у правовідносинах з третіми особами, або особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи, є ОСОБА_4, дата його обрання (призначення) керівником та підписантом - 25.10.2011 р.

Відповідно до частин 1,4 ст. 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч. 5 вказаної статті, зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно з п.п. 5.6.5.1., 5.6.5.1.4. п. 5.6.5 Статуту Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", затвердженого рішенням №27-06-2011 компанії "NEMIROFF HOLDINGS LIMITED" від 27 червня 2011 року, зареєстрованого державним реєстратором Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області 07 липня 2011 року, Генеральний директор без довіреності діє від імені Підприємства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях і державних органах; укладає трудові договори з посадовими особами, виконавчим персоналом та працівниками Підприємства; здійснює прийняття та звільнення працівників Підприємства.

Отже, станом на момент подання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням - 29 квітня 2014 року - у ОСОБА_5 як заступника директора відповідача відсутні повноваження щодо укладення договорів з працівниками та, зокрема, в частині припинення трудових правовідносин.

На підставі наказу ОСОБА_4 № 1-А від 12.03.2014 у зв'язку із втратою печаток із вказаної дати було введено в обіг на підприємстві шість нових печаток, зразки яких були відображені в наказі.

Оголошення про анулювання старих печаток та введенням в обіг з 12.03.2014 печаток нового зразка розміщено відповідачем в газеті "Голос України" №66 від 05.04.2014.

Наказом №1 від 19.03.2014 року встановлено, що до 30 квітня 2014 року право підпису будь-яких документів, заяв, звернень, договорів, доручень, довіреностей та інших документів, в тому числі, але не виключно, таких, що створюють юридичні наслідки для Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff", має одноособово Генеральний директор.

Враховуючи наведене, колегія суду приходить до висновку, що з 25.10.2011 єдиною особою, яка має повноваження на вчинення без довіреності юридично значимих дій від імені відповідача (у т.ч. прийняття на роботу та звільнення працівників) є Генеральний директор ОСОБА_4

Таким чином, звільнення позивача із займаної посади відбулося на підставі підписаного Генеральним директором відповідача наказу від 29.08.2014 №323-НК.

При цьому відповідачем при звільненні позивача було дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема ст.ст. 40, 47, 116 КЗпП України.

У зв'язку з чим наказ від 29.04.2014 № 821-К, на який посилається позивач на підтвердження факту її звільнення, підписаний від імені відповідача неуповноваженою особою, а отже не має жодних правових наслідків, тобто не свідчить про припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем.

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступні положення чинного законодавства України.

За приписами частин 1, 2 статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

За змістом ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, в тому числі у зв'язку з виходом на пенсію, власник, або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до частини 2 статті 47 Кодексу Законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього

В силу дії ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у 3-місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 роз'яснено, що в аспекті конституційного звернення положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З урахуванням наведеного вище, в силу дії Закону право працівника на звернення до суду з вимогою про стягнення усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору, не обмежується будь-яким строком, з огляду на що нарахування всіх виплат здійснюється до моменту фактичного розрахунку з працівником.

Згідно ч.І, 4 та 5 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301.

Згідно з Актом №6 від 29 серпня 2014 року "Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях" комісією, призначеною наказом по ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" від 21 березня 2014 року за №21/03/2014/01, встановлено, що станом на 29.08.2014 року на робочі місця не з'явились та на робочих місцях не перебувають працівники, в тому числі, ОСОБА_1, юрисконсульт з інтелектуальних прав ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff", дата початку прогулу якої з 24.03.2014р.; в особовій картці працівника ОСОБА_1 відсутній запис про її звільнення за власним бажанням на підставі наказу від 29.04.2014 №821/К.

Відповідно до вимог п. 4.1 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

В матеріали справи позивачем надано копію трудової книжки, в якій міститься запис про звільнення з посади юрисконсульта інтелектуальних прав дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за власним бажанням (наказ №821/К від 29.04.2014 року), вчинений заступником генерального директора ОСОБА_5

Оскільки доказів того, що позивач звернулася до уповноваженого власником органу з завою про звільнення в період з 15 по 30 квітня 2014 року включно, не надано, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для розірвання відповідачем трудового договору з позивачем на підставі копії заяви ОСОБА_1 від 15.04.2014 р.

Не спростовує цих обставин і вимога позивача, направлена ним на адресу відповідача 18.06.2014 року, до якої також не долучені оригінали заяв про звільнення та виплату компенсації за невикористані дні відпустки.

З огляду на положення ч. 1, 4, 5 ст. 48 КЗпП України та п.п. 2.4, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301, зроблений не уповноваженою особою ОСОБА_5 запис у трудовій книжці позивача про звільнення з 30.04.2014 також не може мати жодних правових наслідків.

Враховуючи наведене, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про звільнення позивача з посади за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул відповідно до наказу №323-НК від 29.08.2014 року.

В підтвердження цього відповідачем надані: акт №6 від 29 серпня 2014 року "Про відсутність працівників на території підприємства та робочих місцях" комісії, призначеної наказом по ДП "УГК "Nemiroff" від 21.03.2014 року за №21/03/2014/01, якою встановлено, що станом на 29.08.2014 року на робочі місця не з'явились та на робочих місцях не перебувають працівники, в тому числі, ОСОБА_1, дата початку прогулу якої з 24.03.2014, табелі обліку використання робочого часу, листом ТОВ "Ластівка ЛТД" (орендодавцем приміщень офісу у місті Києві) №248 від 02.10.2014 p., відповідно до якого в період з березня по травень 2014 р. на території офісного приміщення ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" у місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Іллінська, 8, позивач не з'являвся.

Як убачається з матеріалів справи, копія даного наказу була направлена позивачу рекомендованим листом 02.09.2014 року та отримана останнім особисто.

Наказ №323-НК від 29.08.2014 року є чинним, не скасований і в судовому порядку не оспорювався.

Відповідно, даний наказ є підставою для здійснення на підставі ст.. 116 КЗпП України розрахунків відповідача при звільненні працівника ОСОБА_1

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рекомендованим листом від 02.09.2014 року, отриманим ОСОБА_1, відповідачем направлено копію наказу про звільнення з ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" за ч.4 ст.40 КЗпП у зв'язку з прогулом та повідомлено, що нарахована їй до виплати сума 1 724 гривень 60 копійок заробітної плати та грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки була перерахована відповідачем на його ім я в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" по системі Аваль - Експрес, а також роз'яснено, що грошові кошти можуть бути отримані позивачем в будь-якому зручному для нього відділенні Банку при пред'явлені паспорту та ідентифікаційного податкового номеру.

Факт перерахування відповідачем позивачу грошових коштів в сумі 7 207,47 грн. за період з 01.03.2014 року по 18.06.2015 року підтверджується довідкою про стан розрахунку по заробітній платі №14-15/168 від 18.06.2015 року, копіями платіжних доручень та іншими матеріалами справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГС України від 16.12.15 р. по справі № 902/896/15.

Доводи позивача про наявність ухвал про забезпечення позовів у адміністративній та господарській справах про заборону державним реєстраторам на вчинення реєстраційних дій як на доказ відсутності належних повноважень у ОСОБА_4, як у керівника Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" - Генерального директора, апеляційний суд оцінює критично, оскільки до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, будь-які дані про іншу особу, ніж про ОСОБА_4, як про керівника підприємства, не вносились.

Крім того, посилання позивача в апеляційній скарзі на обставини щодо повноважень ОСОБА_5, встановлені судовими рішеннями під час розгляду інших судових справ за участю інших сторін, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 35 ГПК України ці обставини не мають приюдиційного значення для даного спору.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.16 р. у справі № 902/1462/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 19.01.16 р. у справі № 902/1462/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/1462/15 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.