ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

05.04.2016р. Справа № 917/291/16

За позовом Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс", c.Гаї, Бродівський район, Львівська область, 80650

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", вул.Героїв Майдану, 82, офіс 23, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 1 553 018,93 грн.(відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. канцелярії суду №3410 від 18.03.2016р.)

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 29.03.2016р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" заборгованості за Договором про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року в розмірі 1 553 018,93 грн., з яких 1 542 679,73 грн. - основний борг, 4420,44 грн. - 3% річних, 5 918,76 грн. - інфляційні втрати (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. канцелярії суду №3410 від 18.03.2016р.)

18.03.2016р. за вх. канцелярії суду №3410 від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог. Вказана заява мотивована тим, що за період з 08.02.2016р. по 22.02.2016р. СТзОВ "Прогрес-плюс" здійснило поставку ТОВ "Білогір'я молокопродукт" 56 559,00 кг молока загальною вартістю 367 633,50 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За своїм змістом заява від 18.03.2016р. вх. канцелярії суду №3410 є заявою про збільшення позовних вимог в частині основної заборгованості.

Зазначена заява приймається судом. Подальший розгляд справи здійснюється в межах вимог, заявлених у заяві від 18.03.2016р.

В п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що у разі прийняття судом зміни (у бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. За п. 4.6 цієї Постанови зменшення позивачем суми позову не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (поштове повідомлення в матеріалах справи), вимоги ухвали суду від 03.03.2016р. не виконав.

04.04.2016р. за вх. канцелярії суду №4203 від відповідача надійшла заява за підписом директора ТОВ "Білогір'я молокопродукт" ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на іншу дату. Заява мотивована тим, що представник ТОВ "Білогір'я молокопродукт" з 05.04.2016р. по 06.04.2016р. перебуватиме у відрядженні та не може виконати вимоги ухвали суду від 03.03.2016р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 69 цього кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами. Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Відповідачем не подано доказів, що представник відповідача, який не мав можливості з'явитись на попереднє судове засідання, є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута, з огляду на те що ухвала про порушення провадження по справі була отримана ТОВ "Білогір'я молокопродукт" 09.03.2016р. (поштове повідомлення в матеріалах справи) у представника було достатньо часу для виконання вимог ухвали суду, в чому представник відповідача не був зацікавлений, а товариство наполягає виключно на відкладенні розгляду справи. Суд також враховує, що позовна заява з усіма додатками була направлена відповідачу, отже йому було добре відомо про зміст позовних вимог.

Статтею 69 ГПК України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Основним завданням судочинства в господарських судах є захист економічних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, сприяння зміцненню законності у цій сфері та розгляду справи у встановлені строки незалежним та незацікавленим судом. Необґрунтоване затягування процесу перешкоджає своєчасному здійсненню правосуддя, що не узгоджується із засадами господарського судочинства.

Даний випадок не є винятковим, оскільки свідчить лише про наявність недоліків в організації діяльності юридичної служби відповідача, невиконання покладених на нього судом обов'язків, зловживання правами.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

Зважаючи на викладені вище обставини, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

10 січня 2013 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" заборгованості за Договором №1087/13-БМ.

Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець зобов'язався систематично відвантажувати і передавати у власність Покупця Т овар (натуральне коровяче незбиране молоко), а Покупець зобов"язався приймати й оплачувати ОСОБА_3 на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Кількість, якість та ціна Договору вказується в Додатках, які є невід"ємною частиною цього Договору (п.1.3 Договору)

Згідно пункту 2.2. Договору поставка партії ОСОБА_3 оформлюється спеціалізованою товарною накладною за формою 1-ТН (МС).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що Покупець зобов"язаний своєчасно здійснювати оплату за поставлений ОСОБА_3. Прийнятий ОСОБА_3 оплачується Покупцем по договірній ціні, вказаній у Додатку №1 до цього Договору (п.5.1) Вимоги щодо якості молока зазначаються в протоколах погодження цін, які є невід"ємними частинами Договору (п.5.2).

Відповідно до п. 5.3 Договору, розрахунки між Сторонами здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з рахунку Покупця на рахунок Продавця. Розрахунки за Договором проводяться у гривнях. Покупець здійснює оплату за товар подекадно у сумі прийнятого Покупцем ОСОБА_3 за кожні 10 календарних днів (п.5.4). Покупець оплачує відвантажений Продавцем ОСОБА_3 за ціною вказаною в Додатку №1 (Протокол погодження ціни) до Договору (п.5.5).

01 грудня 2015 року між Сторонами було складено Протокол погодження ціни (Додаток №1), відповідно до умов якого починаючи з 01.12.2015р. встановлено закупівельну ціну за 1 тону молока (базисний жир - 3-4%):

1 гатунок 6400 грн.; 2 гатунок - 5850 грн., негатункове 3250 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору за період з 01.12.2015 року по 22.02.2016р. року було передано відповідачу ОСОБА_3 в наступних кількості та вартості:

- в грудні 2015 року передано Відповідачу 118 924,00 кг. молока 1 гатунку вартістю на загальну суму 773 006,00 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №16 від 31.12.2015р. та спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.;

- в січні 2016 року передано Відповідачу 120 062,00 кг. молока 1 гатунку вартістю на загальну суму 780 403,00 грн. згідно приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини №12 від 31.01.2016р. та спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС) за період з 01.01.2016р. по 31.01.2016р.;

- в лютому 2016 року передано Відповідачу (в період з 01.02.2016р. по 07.02.2016р.) 26 462,00 кг молока 1 гатунку вартістю на загальну суму 172 003,00 грн. згідно спеціалізованих товарних накладних за період з 01.02.2016р. по 07.02.2016р.

Всього за період з 01.12.2015р. по 07.02.2016р. Позивачем відвантажено Відповідачу 265 448,00 кг. молока коров'ячого 1 гатунку загальною вартістю 1 725 412,00 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату отриманого від Позивача молока згідно платіжних доручень:

№24274 від 03.12.2015р. на суму 100 000,00 грн.;

№24462 від 18.12.2015р. на суму 120 000,00 грн.;

№24520 від 22.12.2015р. на суму ЗО 000,00 грн.;

№24563 від 24.12.2015р. на суму 20 000,00 грн.;

№24739 від 06.01.2016р. на суму 60 000,00 грн.;

№24762 від 06.01.2016р. на суму 70 000,00 грн.;

№24898 від 15.01.2016р. на суму 50 000,00 грн.;

№24936 від 18.01.2016р. на суму 25 000,00 грн.;

№24961 від 19.01.2016р. на суму 25 000,00 грн.;

№24984 від 20.01.2016р. на суму 25 000,00 грн.;

№25022 від 22.01.2016р. на суму 50 000,00 грн.;

№25173 від 03.02.2016р. на суму 50 000,00 грн.;

№25198 від 04.02.2016р. на суму 50 000,00 грн.;

№25389 від 15.02.2016р. на суму 60 000,00 грн.

Всього за період з 01.12.2015р. по 15.02.2016р. Відповідачем частково оплачено отримане від Позивача молоко на загальну суму 735 000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути 284 634,23 грн. за відвантажене молоко у листопаді 2015р., на підтвердження поставки ОСОБА_3 СТзОВ "Прогрес-плюс" надав суду приймальну квитанцію №17 від 30.11.2015р.

Таким чином, вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року, в розмірі 1 553 018,93 грн., з яких 1 542 679,73 грн. - основний борг, 4420,44 грн. - 3% річних, 5 918,76 грн. - інфляційні втрати (відповідно до заяви про збільшення розміру позовних вимог вх. канцелярії суду №3410 від 18.03.2016р.).

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що:

- приймальна квитанція №17 від 30.11.2015р.

- приймальна квитанція №16 від 31.12.2015р. та спеціалізованими товарними накладними за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.;

- приймальна квитанція №12 від 31.01.2016р. та спеціалізованими товарними накладними за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р.;

- спеціалізованими товарними накладними за період з 01.02.2016р. по 07.02.2016р.;

- спеціалізованими товарними накладними за період з 08.02.2016р. по 22.02.2016р.

підписаними сторонами, підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 1 542 679,73 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки товару №35-У від 01.06.2012 року виконав частково, на момент розгляду справи зобов'язання відповідача в частині сплати 1 542 679,73 грн. ним не виконані.

Отже, відповідач, підписавши Договір про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року та приймальні квитанції взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу:

- 3% річних в розмірі 4 420,44 грн. за період з 02.12.2015р. по 15.02.2016р. (розрахунок в матеріалах справи);

- інфляційні втрати в розмірі 5 918,76 грн. за період з 01.01.2016р. по 16.02.2016р. (розрахунок в матеріалах справи).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 4 420,44 грн.. 3% річних та 5 918,76 грн. інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру та правильності нарахування судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідачем не спростовано обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з 1 542 679,73 грн. основного боргу, 4420,44 грн. 3% річних та 5918,76 грн. інфляційних, є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

Судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (вул.Героїв Майдану, 82, офіс 23, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес-плюс" (c.Гаї, Бродівський район, Львівська область, 80650, ) заборгованість за Договором про закупівлю молока №1087/13-БМ від 10.01.2013 року в розмірі 1 553 018,93 грн., з яких 1 542 679,73 грн. - основний борг, 4420,44 грн. - 3% річних, 5 918,76 грн. - інфляційні втрати, а також витрати на сплату судового збору в розміру 23 295,29 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 12.04.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.