РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016Справа №910/4609/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС»

про 86387,33 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Борисенко О.М. - по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС» про стягнення 86387,33 грн., з яких основний борг в сумі 32 472,75 грн., пеня в розмірі 24 368,80 грн., штраф в сумі 6494,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 20 782,58 грн. та 3% річних в сумі 2268,65 грн.

Ухвалою суду від 18.03.2016р. року було порушено провадження у справі №910/4609/16 та призначено її до розгляду на 01.04.2016 року.

У судовому засіданні 01.04.2016р. представником позивача подано письмове підтвердження відсутності аналогічного спору, а також надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 01.04.2016р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, однак, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання 01.04.2016 р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 01.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС» (замовник) було укладено договір №18 на виготовлення та поставку товару, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов'язується в порядку та умовах, визначених договором, виготовити замовнику замовлений товар (бетон, бетонні вироби і конструкції, інший товар, відповідно до прайс-листа виконавця) по узгодженню сторін виконати його доставку, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар та здійснити його оплату на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору №18 від 01.12.2011р. предметом виготовлення та поставки є товар згідно попереднього замовлення.

Загальна вартість договору визначається сумарною вартістю всіх виконаних виконавцем і прийнятих замовником заявок протягом терміну дії правочину (п.3.1 договору №18 від 01.12.2011р.).

За умовами п.6.6 укладеного між сторонами правочину передача товару здійснюється за видатковою накладною та товарно-транспортною накладною, в яких вказується найменування, кількість, узгоджена ціна та загальна вартість товару, який поставляється.

Згідно п.6.7 спірного договору дата, години та хвилини поставки вказуються у товарно-транспортній накладній про прийняття товару, що поставляється.

Ціна товару, що входить в партію поставки, вказується виконавцем у рахунку-фактурі і вважається погодженою замовником у разі прийняття продукції (п.7.1 договору №18 від 01.12.2011р.).

Замовник зобов'язаний оплатити отриманий товар протягом п'яти банківських днів з моменту його поставки. Фактом безготівкової оплати за товар є фактичне надходження коштів на розрахунковий рахунок виконавця (п.п.7.5, 7.6 договору №18 від 01.12.2011р.).

У п.10.1 укладеного між сторонами правочину зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2012р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення терміну дії цього договору жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію правочину, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №18 від 01.12.2011р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків з виготовлення та поставки товару.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №18 від 01.12.2011р. Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» було виготовлено та поставлено, а представником Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС» на підставі довіреності №55 від 01.08.2013р. прийнято товар на загальну суму 94 224,76 грн., що підтверджується накладними №25480 від 20.08.2013р. на суму 68217,60 грн. та №27764 від 22.08.2013р. на суму 26007,16 грн.

Відповідачем протягом розгляду справи обставини щодо належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» своїх обов'язків за договором №18 від 01.12.2011р. в частині виготовлення та поставки товару на визначену вище суму спростовано не було.

Керуючись умовами 7.5 договору №18 від 01.12.2011р., суд дійшов висновку, що строк оплати товару поставленого позивачем відповідачу за видатковими накладними №25480 від 20.08.2013р. та №27764 від 22.08.2013р., настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС» своїх грошових зобов'язань за спірним правочином в повному обсязі виконано не було та лише частково оплачено поставлену продукцію, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 32 472,75 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів належного виконання своїх обов'язків за договором №18 від 01.12.2011р. не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС» в частині стягнення основного боргу в сумі 32 472,75 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення пені в розмірі 24368,68 грн., штрафу в сумі 6494,55 грн., інфляційних втрат в сумі 20782,58 грн. та 3% річних в розмірі 2268,65 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

За умовами п.8.2 договору №18 від 01.12.2011р. за прострочення платежу замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше розміру вставленого чинним законодавством.

У разі порушення замовником строку платежу, встановленого п.7.5 договору, більше, ніж на двадцять календарних днів, замовник зобов'язаний сплатити крім пені, штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу.

Одночасно, судом прийнято до уваги, що у п.8.5 спірного правочину сторонами досягнуто згоди про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, передбачених розділом 8, припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинне було бути виконане. Тобто, судом прийнято до уваги, що у наведеному пункті спірного правочину контрагентами визначено, відмінний від встановленого у ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, строк нарахування неустойки, в тому числі, пені.

Враховуючи порушення відповідачем строків внесення плати за товар, отриманий в межах договору №18 від 01.12.2011р., позивачем за період з 01.09.2013р. по 29.12.2015р. було нараховано пеню на загальну суму 24368,80 грн.

Одночасно, з огляду на прострочення замовником оплати понад двадцять днів, заявником також було нараховано та заявлено до стягнення штраф в сумі 6494,55 грн.

Здійснивши перевірку наведених Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» розрахунків штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останні є арифметично вірними, а позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань з внесення плати за товар, отриманий у межах договору №18 від 01.12.2011р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 01.09.2013р. по 29.12.2015р. на загальну суму 2268,65 грн. та інфляційні втрати за період з вересня 2013р. по листопад 2015р. на суму 20782,58 грн.

Після проведення перевірки наведеного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД-ТРАНС СЕРВІС» (04080, м.Київ, вул.Костянтинівська, буд.64, офіс 315, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕТОН КОМПЛЕКС» (04074, м.Київ, вул.Резервна, буд.8, ) основний борг в сумі 32472,75 грн., пеню в розмірі 24368,80 грн., штраф в сумі 6494,55 грн., інфляційні втрати в розмірі 20782,58 грн., 3% річних в сумі 2268,65 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

06.04.2016 р.

Суддя Спичак О.М.