ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа № 911/573/16

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірнього транспортно-експедиційного підприємства Іст-Захід, м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю Ан-Транс, Київська обл., м. Славутич

про стягнення 23 279,09 гривень

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №648 від 03.10.2015)

ОСОБА_2 (довіреність №172 від 03.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_3 (керівник)

ОСОБА_4 (довіреність б/н від 11.03.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.02.2016 Дочірнє транспортно-експедиційне підприємство Іст-Захід (далі-ДТЕП Іст-Захід/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Ан-Транс (далі-ТОВ Ан-Транс/відповідач) про стягнення 23 279,09 грн збитків, завданих позивачу внаслідок зменшення ваги вантажу при перевезенні його відповідачем за договором з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні №542 від 05.10.2013.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2016 порушено провадження у справі №911/573/16 та призначено її до розгляду на 14.03.2016.

У судовому засіданні 14.03.2016 судом оголошено перерву до 28.03.2016.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.2013 між ДТЕП Іст-Захід (далі-експедитор) та ТОВ Ан-Транс (далі-перевізник) було укладено договір з організації перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та міському сполученні №542 (далі - договір перевезення), відповідно до якого перевізник зобовязався доставити довірений йому вантаж у пункт призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі, а експедитор зобовязався оплатити вартість послуг перевізника.

Пунктами 2.1., 3.1.4., 3.1.8., 8.8. договору перевезення передбачено, що умови перевезення та транспортно-експедиторського обслуговування регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Статутом автомобільного транспорту України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, Конвенціями ДПВ та МДП, іншими нормативним актами та угодами, що визначають правовідносини при здійсненні перевезень вантажів автомобільним транспортом та наданні транспортно-експедиторських послуг.

Перевізник зобовязується забезпечити перевірку кількості вантажу, завантаженого на транспортний засіб, з кількістю вантажу, зазначеного товаро-транспортній накладній (СМR), його маркування, зовнішнього вигляду і пакування. У випадку виявлення розбіжностей, зробити необхідні застереження в усіх примірниках товаро-транспортної накладної (СМR).

Перевізник зобовязується забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття для перевезення і до моменту видачі його в пункті призначення вантажоотримувачу, зазначеному в товаротранспортній накладній (СМR).

Усі правовідносини, що виникають з цього договору або повязані з ним, у тому числі повязані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та нормами чинного законодавств України.

10.07.2015 експедитором надано перевізнику заявку на перевезення вантажу в міжнародному сполученні №311-07/151, а саме: кави в мішках, упакованих в біг-беги.

Відповідно до товаро-транспортної накладної (СМR) від 15.07.215 вантажовідправником здійснено завантаження та передачу перевізникові (відповідачеві) кави «Jacobs Monarch SFG» в 22 мішках на 22 палетах вагою брутто 12 606,00 кг.

Так, відповідно до оформленого вантажовідправником упаковочного листа всі біг-беги були опломбовані та мали свій номер пломби. Кількість, вага та номери пломб біг-бегів зафіксовані у відповідному пакувальному листі.

Втім, як зазначає позивач, при отриманні 21.07.2015 у пункті призначення вантажу вантажоодержувачем - ПрАТ «Якобз Україна» було здійснено зважування вантажу та виявлено нестачу вантажу на 90,5 кг., в підтвердження чого позивачем надано копії відомості зважування вантажу та акту приймання матеріалів.

За виставленою вантажоодержувачем претензією позивач сплатив на користь першого вартість збитків за нестачу товару у розмірі 23 272,09 грн.

08.10.2015 позивач надіслав відповідачу претензію на відшкодування в порядку ст. ст. 1191 та 924 ЦК України сплачених експедитором замовнику коштів у розмірі 23 272,09 грн.

Копії вищезазначених документів наявні в матеріалах справи.

У відповідь на отриману від позивача претензію відповідач відхилив зазначену вимогу експедитора з огляду на належне виконання ТОВ «Ан-Транс» умов договору та доставки до вантажоодержувача кави у тій кількості, яку було отримано при завантажені, а саме 22 біг-беги з непорушеними пломбами, а також відсутність у перевізника обовязку перевіряти вагу мішків при завантаженні товару.

Посилаючись на те, що при отриманні вантажоодержувачем продукції було виявлено нестачу, вартість якої була відшкодована позивачем, останній просить стягнути з відповідача, як перевізника, що несе відповідальність за збереження товару, 23 272,09 грн збитків.

Водночас, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив про належне виконання своїх договірних обовязків, що підтверджується підписаним сторонами актом виконаних робіт №351 від 21.07.2015, а також підтвердженими вантажоодержувачем обставинами щодо цілісності усіх пломб як на кожному з біг-бегів, так і на автомобілі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога не підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ст. 173, ч. 2 п. 1 ст. 175, ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статей 929, 932, 934 ЦК України встановлено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб і у такому разі експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Водночас, відповідно до ст. ст. 6111191 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, виходячи з правового аналізу вищезазначених норм, право на стягнення з перевізника відшкодованих експедитором на користь іншої особи коштів, ставиться в залежність від наявності вини перевізника, доведеної належним доказами та не спростованої самим перевізником.

Приписами статей 920, 924, 627, 629 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. п 5.1.1 та 5.2.1. договору перевезення сторони несуть взаємну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим договором відповідно до його умов, а у випадках не врегульованих цим договором чинного законодавства України, Конвенцій ДПВ та МДП, інших нормативних актів та угод, що регулюють правовідносини при організації та здійсненні перевезень вантажів автомобільним транспортом

Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його для перевезення до моменту видачі вантажоотримувачу, який зазначений в товаро-транспортних документах.

Так, згідно ст. ст. 1, 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19.05.1956 в м. Женеві, до якої Україна приєдналась у відповідності до Закону України від 01.08.2066 №57-V «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» (далі - конвенція), ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

З наявних в матеріалах справи заявки від 10.07.2015 та СМR від 15.07.2015 слідує, що перевізник взяв на себе обовязок по перевезенню кави, запакованої у біг-беги в кількості 22 штук, кожен із яких був опломбований з нанесенням відповідних номерів пломб.

Відповідач доставив вантажоодержувачу каву в кількості, отриманій від відправника 22 біг-беги, з цілісністю пломб на автомобілі та на кожному з біг-бегів, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання матеріалів від 21.07.2015 та не заперчується сторонами.

Водночас, позивач в обгрунтування заявленої вимоги та наявності вини відповідача зазначив про обовязок перевізника при прийнятті вантажу здійснити зважування продукції, у випадку невиконання якого перевізник несе відповідальність за вагу продукції та її нестачу.

Згідно ст. 8 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; зовнішній стан вантажу і його упаковки.

Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обгрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов'язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов'язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

Відправник має право вимагати перевірки перевізником ваги брутто вантажу або його кількості, вираженій в інших одиницях виміру. Він може також вимагати перевірки вмісту вантажних місць. Перевізник може вимагати відшкодування витрат, пов'язаних з такою перевіркою. Результати перевірок включають у вантажну накладну.

Таким чином, приписами конвенції передбачено право перевізника перевірити вірність внесених до вантажної накладної записів, що відповідачем було здійснено.

Водночас, виникнення обовязку перевізника здійснити зважування товару відповідно до приписів ст. 8 Конвенції ставиться в залежність від реалізації відправником належного йому права вимагати здійснити таке зважування, доказів чого суду не надано.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо наявності у перевізника обовязку зважувати товар при навантажені та виникнення відповідних правових наслідків у разі невиконання перевізником такого обовязку.

Поряд з тим, сторонами договору перевезення передбачено застосування до спірних відносин як міжнародних норм права так і норм чинного законодавства України, зокрема Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі-Правила).

Так, приписами пунктів 13.1., 13.2. та 13.3. Правил встановлено, що перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Вантажі, які прибули у непошкоджених кузовах автомобілів (причепах, окремих секціях автомобіля, контейнерах і цистернах) та з непошкодженими пломбами вантажовідправника, видаються вантажоодержувачу без перевірки маси, стану вантажів і кількості вантажних місць.

З огляду наведеного, враховуючи, що відповідачем ввірений йому вантаж було доставлено у виданій відправником кількості вантажних місць за наявності непошкоджених пломб кожного з біг-бегів, у той час як ані нормами міжнародного законодавства, ані нормами чинного законодавства не передбачено обовязку перевізника зважувати вантаж при його прийнятті, суд дійшов висновку про належне виконання перевізником взятих на себе договірних зобовязань, відтак відсутність у відповідача обовязку по компенсації вартості встановленої вантажоодержувачем нестачі вантажу на 90,5 кг.

Отже, беручи до уваги доказову недоведеність та нормативну необґрунтованість доводів позивача щодо наявності у відповідача відповідальності за встановлену при розвантаженні недостачу маси вантажу, відтак обовязку відшкодувати таку недостачу, суд дійшов висновку про відому у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 279,09 грн збитків.

Судові витрати, відповідно до статті 49 ГПК України, у разі відмові у позові покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 173, 175, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 920, 924, 627, 629, 1191 Цивільного кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Повне рішення складено 05.04.2016.

Суддя В.А. Ярема