КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. справа№ 910/26312/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Славянін М.О., Щербаков В.О.

відповідача - Гамрецький Є.О.

розглянувши апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2015 р.

у справі № 910/26312/15 (суддя - Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альпініст»

до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення

про стягнення 2 250 500,53 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альпініст» (далі - позивач) звернулось з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 1 054 667,10 грн заборгованості за договором № 1719 від 09.08.2013 р., 562 137,50 грн інфляційних втрат, 45 162,86 грн 3% річних, 588 533,00 грн пені.

В процесі розгляду справи позивач звернувся із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 1 054 667,05 грн, пеню у сумі 588 533,09 грн, інфляційні втрати у сумі 562 137,53 грн, 3 % річних у сумі 45 162,86 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.12.2015 р. у справі № 910/26312/15 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 1 054 657,05 грн основної заборгованості, 562 137,53 грн інфляційних втрат, 45 162,44 грн 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 10.12.2015 р., Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що роботи були виконані позивачем неякісно та не в тому обсязі, як передбачалось договором, а тому відсутні правові підстави для оплати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 р. р. апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення прийнято до провадження, а розгляд справи призначено на 23.02.2016 р.

У судовому засіданні 23.02.2016 р. було оголошено перерву до 22.03.2016 р.

У судовому засіданні 22.03.2016 р. було оголошено перерву до 05.04.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

09.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альпініст» (далі - виконавець) та Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - замовник) був укладений договір № 1719 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язується у 2013 році надати послуги щодо оброблення металів (антикорозійний захист металевих контрукцій) на 25 об'єктах замовника, згідно технічного завдання (додаток № 1), а замовник зобов'язується забезпечити своєчасне фінансування та прийняття таких послуг.

Згідно з п. 3.1 договору загальна вартість послуг за даним договором становить 6 829 389,60 грн.

Як передбачено п. 4.2 договору, замовник зобов'язується сплачувати вартість наданих послуг на підставі актів приймання наданих послуг (форма № КБ-2в) та довідок про вартість наданих послуг (форми КБ-3), що складені на основі узгоджених сторонами локальних кошторисів, протягом 5 робочих днів з дня підписання цих документів уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 5.1 договору початок надання виконавцем послуг за даним договором розпочинається з моменту підписання акту приймання-передачі фарбувальних матеріалів, а початок та закінчення окремих етапів надання послуг визначається календарним графіком надання послуг.

Згідно з п. 5.5 договору акт приймання наданих послуг (форми № КБ-2в) та довідка про вартість наданих послуг (форми КБ-3) складаються виконавцем у 2 примірниках і подаються для підписання замовнику по факту надання окремого етапу послуг. За результатами розгляду яких, протягом 5 календарних днів замовник повинен підписати вказані документи.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2013 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх обов'язків (п. 10.1 договору).

Також у додатку № 1 до договору сторони погодили технічні вимоги виконання робіт, об'єкт, на якому повинні бути виконані роботи - башта, в м. Кіровограді, вул. Садова, 88, висотою 191,0 м., вага - 300 т., перелік робіт та термін виконання робіт - до 31.08.2014 р.

Додатковою угодою № 2 до договору підряду сторони внесли зміни щодо загальної вартості робіт, яка складає 1 358 618,60 грн, та технічних характеристик виконання робіт.

Встановлено, що позивач здав роботи, передбачені укладеним договором, а відповідач прийняв їх на загальну суму 1 054 657,05 грн.

Так, 23.04.2014 р. між сторонами було підписано акт приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року антикорозійного захисту металевих конструкцій башти в м. Кіровоград, вул. Садова, 88, Кіровоградської філії КРРТ всього на суму 1 400 324,11 грн, з них матеріал замовника 345 667,06 грн, до оплати із замовника підлягало 1 054 657,05 грн (1 400 324,11 - 345 667,06).

Крім того, 23.04.2014 р. замовником та підрядником було підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року на загальну суму 1 054 657,05 грн.

Вищевказана довідка та акт були підписані сторонами без заперечень та скріплені їх печатками.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача свої зобов'язання за договором підряду за квітень 2014 р. не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 1 054 657,05 грн. Відповідач у свою чергу зазначає, що роботи позивачем були виконані неякісно та не в тому обсязі, як передбачалось договором, а тому відсутні правові підстави для оплати.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як передбачено ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як вже було встановлено вище, у квітні 2014 року позивач здав роботи, передбачені укладеним договором, а відповідач прийняв їх на загальну суму 1 054 657,05 грн, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року та актом виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року, підписаних та скріплених печатками обох сторін без зауважень.

Відповідно до п. 5.29 укладеного договору сторони погодили, що у разі відмови від підписання акту приймання наданих послуг та довідки про вартість наданих послуг за звітній період або/та приймання наданих послуг по об'єкту замовник надає виконавцю протягом 5 днів письмову мотивовану відмову від прийняття послуг та строк для усунення виявлених недоліків.

Так, жодних вмотивованих заперечень та зауважень до акту виконаних будівельних робіт за квітень 2014 р. відповідач не надав, а навпаки зазначив, що роботи виконані якісно, в об'ємах зазначених в кошторисі.

Згідно з п. 2.7 договору у разі виявлення протягом гарантійного строку (протягом 10 років) замовником недоліків, останній протягом 10 робочих днів зобов'язується письмово повідомити про це виконавця і запросити його для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 1 054 667,05 грн основної заборгованості, однак суд розцінює вказаний розмір арифметичною помилкою, оскільки акт виконаних робіт від 23.04.2014 р. був підписаний на загальну суму 1 400 324,11 грн, з них матеріал замовника 345 667,06 грн, до оплати із замовника підлягало 1 054 657,05 грн (1 400 324,11 - 345 667,06).

Крім того, довідка виконаних робіт була підписана на суму 1 054 657,05 грн.

Таким чином, оскільки належних доказів оплати заборгованості суду відповідачем не надано, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу за договором підряду підлягають частковому задоволенню на суму 1 054 657,05 грн.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 588 533,09 грн пені за період з 01.05.2014 р. по 03.10.2015 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.4 договору сторони передбачили, що замовник несе майнову відповідальність за порушення строків проведення розрахунків, пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення, що діяла в період прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Згідно з п. 4.2 договору період нарахування пені має бути встановлений за кожний день прострочення виконання зобов'язання після 5 робочих днів із дня підписання акту приймання наданих послуг (форма № КБ-2в) та довідок про вартість наданих послуг.

Так, акт приймання-передачі наданих послуг був підписаний 23.04.2014 р., отже, період нарахування пені розпочався з 01.05.2014 р., а закінчився 01.11.2014 р.

Під час розгляду справи місцевим судом відповідач звертався із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо поставки товару.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, річний строк позовної давності в частині вимог про стягнення з відповідача пені сплинув 01.05.2015 р., а з даним позовом до суду ТОВ «Альпініст» звернулось 03.10.2015 р., а отже, з пропуском строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 588 533,09 грн за період з 01.05.2014 р. по 03.10.2015 р. задоволенню не підлягає.

Крім того, за неналежне виконання позивач просить стягнути з відповідача за період з 30.04.2014 р. по 03.10.2015 р. 562 137,53 грн інфляційних втрат та 45 162,86 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.

Встановлено, що розмір 3% річних було нараховано позивачем арифметично неправильно.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно якого арифметично правильними та такими, що підлягають задоволенню, є інфляційні втрати у сумі 562 137,53 грн та 3 % річних у сумі 45 162,44 грн.

Також, позивач просив відшкодувати адвокатські витрати у сумі 230 000,00 грн.

Встановлено, що на підтвердження надання адвокатських послуг позивач надав договір про надання правової допомоги від 03.10.2015 р, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 486, посвідчення адвоката № 144, акт прийому-передачі від 26.10.2015 р. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 91 від 02.11.2015 р.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що заявлені позивачем адвокатські витрати у сумі 230 000,00 грн є необґрунтованими, у зв'язку з чим розмір вимоги позивача в цій частині підлягає зменшенню до 23 617,25 грн, при цьому судом взято до уваги категорію складності справи, кількість судових засідань, явка представника позивача у судові засідання, добросовісне виконання ним вимог ухвал суду.

Доводи скаржника про те, що роботи були виконані позивачем неякісно та не в тому обсязі, як передбачалось договором, а тому відсутні правові підстави для оплати їх, колегія вважає необґрунтованими, оскільки у квітні 2014 року позивач здав роботи, передбачені укладеним договором, а відповідач прийняв їх на загальну суму 1 054 657,05 грн, що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року та актом виконаних будівельних робіт за квітень 2014 року, підписаних та скріплених печатками обох сторін.

Жодних письмових зауважень від відповідача при підписання вказаного акту прийому-передачі не надходило, навпаки, приймаючи роботи, відповідач зазначив, що роботи виконані якісно, в об'ємах зазначених в кошторисі.

Також, п. 2.7 договору сторони передбачили, що у разі виявлення протягом гарантійного строку (протягом 10 років) замовником недоліків, останній протягом 10 робочих днів зобов'язується письмово повідомити про це виконавця і запросити його для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків.

Однак, письмового повідомлення про виявлені недоліки матеріали справи не містять, а відповідачем його надано не було. Висновок судової експертизи є недоцільним, оскільки з моменту виконання робіт пройшов тривалий час та на день подання позову до суду встановити якість виконаних робіт не вбачається можливим.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 10.12.2015 р. у справі № 910/26312/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/26312/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран