ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16р. Справа № 904/1286/16

За позовом Фермерського господарства "ДУБІНЧЕНКО", с. Дружне, Краснодонський район, Луганська область

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

про зміну умов договору

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 855-О від 07.03.14р.

Суть спору:

Фермерське господарство "ДУБІНЧЕНКО" (далі-позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом (з урахуванням заяви про уточнення до позовної заяви) до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" про зміну кредитного договору № LGVRLDG05654 від 07.05.2014 року, а саме: внести зміни до наступних пунктів:

- пункт А.7 викласти у наступній редакції: "За користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 24 (двадцять чотири) % річних";

- пункт А.8 вважати скасованим;

- п. 5.1. Розділу 5 "Відповідальність сторін" викласти у наступній редакції "відповідальність сторін визначається згідно чинного законодавства України"

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.03.2016 р. по справі № 904/1286/16 порушено провадження і розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 17.03.2016 р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 12.04.2016 р.

Представник позивача у судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, з підстав викладених у відзиві на позов.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.04.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2014 р. між позивачем (позичальник) та відповідачем (банк) укладено Договір № LGVRLDG05654 про надання кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії (надалі - Договір).

Відповідно до п. А.2 укладеного Договору відповідач надав позивачу кредитний ліміт у розмірі 1 261 084,00 грн. з відсотковою ставкою відповідно до пп. А.7, А.8 Договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) 06.05.2015 року.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порядок розрахунків проводиться згідно з п. 4 Договору, яким затверджений порядок розрахунків.

Відповідно до п. 4.1 Договору, за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно пп. 1.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.17, 2.2.18, 2.3.2, 2.4.1 Договору, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.7 Договору.

Відповідно до п. 4.2 Договору та ст. 212 ЦК України при порушенні клієнтом зобов'язань, передбачених пп. 1.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.17, 2.2.18, 2.3.2, 2.4.1 Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.8 Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань за сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2 винагороди, передбаченого п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 5.8 Договору, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до суду, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується з формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Як зазначає відповідач, в порушення зазначених норм закону та умов Договору позивач зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" 1669-VІв від 02.09.2014 р. встановлено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за наявності підстав для застосування даної норми, зобов'язання банків скасувати пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики чинне лише у період проведення антитерористичної операції та має бути виконане в силу імперативної норми закону. Погоджені ж сторонами умови договору встановлені на диспозитивному рівні.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зміна умов договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності умов, вказаних у ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, а саме: - в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; - зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; - із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Проте, закон пов'язує можливість зміни умов договору не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Відповідно до Листа Верховного Суду України "Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)" від 07.10.2010 року при розгляді спорів щодо зміни або розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, що передбачено статтею 652 Цивільного кодексу України, суд має мати на увазі, що позичальнику необхідно довести наступне: 1) при зміні договору посилання на істотну зміну обставин можливе лише у тому разі, коли сторони при укладенні договору визначили такі обставини, як істотні; 2) обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, у чому саме вони змінились і чому зміна обставин є істотною. Вимагаючи розірвання договору на цій підставі, позивач, з урахуванням положень процесуального законодавства щодо обов'язку доказування, повинен довести, зокрема, впевненість сторін у момент укладення договору в тому, що така зміна обставин не настане; 3) одночасно наявність чотирьох умов, перелічених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України у розрізі конкретної ситуації, акцентуючи, яким чином виконання договору порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Враховуючи те, що за істотної зміни обставин зміна договору за рішенням суду допускається у виняткових випадках (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України необхідно також довести наявність однієї з двох таких умов: розірвання договору повинно суперечити суспільним інтересам або може потягнути для сторін (чи однієї з них) шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У будь-якому випадку суд має мати на увазі, що поняття "істотна зміна обставин" є оціночною категорією, законодавець у пункті 2 частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України дає визначення цього поняття, вказуючи на те, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

В даному випадку Кредитний договір укладено 07.05.2014 р. і в цей час обставини, на які посилається позивач, вже існували.

При цьому позивачем не доведено обставин, які свідчили б про те, що у зв'язку з місцезнаходженням позивача в зоні проведення антитерористичної операції, невнесення змін до Кредитного договору позбавило б позивача того, на що він розраховував при укладанні останнього.

Також позивачем не доведено порушення співвідношення майнових інтересів сторін внаслідок місцезнаходження позивача в зоні проведення антитерористичної операції.

Таким чином, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, на підтвердження наявності одночасно чотирьох умов, визначених в частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, відповідно до яких укладений між сторонами договір може бути змінений за рішенням суду.

Саме ж по собі місцезнаходження позивача в зоні проведення антитерористичної операції не може бути підставою для зміни кредитного договору, оскільки відсутні всі умови, обов'язковість яких наведена в ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України 13 квітня 2016 р.