ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.02.2016 Справа № 922/14/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер»», м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»», м. Красноармійськ Донецької області

про стягнення 120 431,21 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 01.02.2016р.

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер»», м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»», м. Красноармійськ Донецької області, основного боргу у розмірі 68 503,42 грн. та інфляційних витрат у розмірі 51 927,79 грн. (Всього 120 431,21 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 15 від 15.12.2011р. в частині розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаного договору та специфікацій № 1 до нього, копії видаткових накладних № 293 від 28.03.2012р., № 289 від 06.04.2012р., № 387 від 12.04.2012р., копії довіреностей № 394/1 від 28.03.2012р., № 486 від 12.04.2012р., копію претензії вих. № 15/07 від 15.07.2015р.

03 лютого 2016 року у судовому засіданні представник позивача надав клопотання про долучення до матеріалів справи копії документів.

Суд долучив до матеріалів справи документи.

Справа слуханням відкладалась.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі матеріалами, оскільки неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи, так як матеріалів у справі цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ :

15 грудня 2011 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер»» (надалі по тексту - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахта «Білоріченська»» (надалі по тексту покупець) укладений договір купівлі-продажу № 15, згідно умов якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця визначений цим договором товар згідно специфікацій, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар. Найменування, одиниці виміру, загальна кількість товару, що підлягають продажу за цим договором, ціна за одиницю товару зазначаються у специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору і скріплюються підписами та печатками повноважених посадових осіб. Загальна сума договору складає суму всіх специфікацій.

Згідно п.3.1. договору, продаж товару за цим договором здійснюється на умовах: склад продавця, протягом 7-ми календарних днів з моменту підписання сторонами специфікації.

Відповідно п.3.3. договору, розрахунки за поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку наступним чином:

- відстрочка платежу по закінченню 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Як передбачено п.5.1. договору, у випадку порушення зобовязання з цього договору сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

У виконання умов договору сторонами підписані специфікація № 1 на поставку продукції.

За вказаною специфікацією сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних показників, ціни. Специфікація підписана обома сторонами без зауважень та скріплена печатками.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

На виконання умов договору, за видатковими накладними № 293 від 28.03.2012р., № 289 від 06.04.2012р., № 387 від 12.04.2012р. позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на підставі довіреностей № 394/1 від 28.03.2012р., № 486 від 12.04.2012р. на отримання цінностей на загальну суму 77 967,96 грн., що підтверджується матеріалами справи.

З представлених видаткових накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

З урахуванням умов оплати відповідно до договору за видатковою накладною № 293 від 28.03.2012р. відповідач повинен був оплатити продукцію до 27.04.2012р., № 289 від 06.04.2012р. до 06.05.2012р., № 387 від 12.04.2012р. до 12.05.2012р.

Позивач вказує, що відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленого товару виконано частково у розмірі 9 464,54 грн.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 24.04.2013р. у справі № 812/16/13-в «… як вбачається з доданих до заяви документів, а саме пункту 1.3 розділу 1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»», що відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «Білоріченська»» дочірнє підприємство державної холдингової компанії «Луганськвугілля» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Шахта «Білоріченська»».

З пункту 1.4 розділу 1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»» вбачається, що Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»» є правонаступником усіх прав і обовязків Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»» Дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля»».

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу не сплачена та підтверджена матеріалами справи, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер»», м. Київ, щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 68 503,42 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 51 927,79 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України інфляційні витрати та відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у розмірі 51 927,79 грн., вважає його нарахованим без дотримання вимог п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

А тому, стягненню підлягають інфляційні витрати за видатковою накладною № 293 від 28.03.2012р. за період з 01.05.2012р. 31.10.2015р. у розмірі 1 055,65 грн., № 289 від 06.04.2012р. за період з 01.06.2012р. 31.10.2015р. у розмірі 43 706,82 грн., № 387 від 12.04.2012р за період з 01.06.2012р. 31.10.2015р. у розмірі 5 949,89 грн. Всього у розмірі 50 712,36 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер»», м. Київ, до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»», м. Красноармійськ Донецької області, про стягнення 120 431,21 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська»», м. Красноармійськ Донецької області (85300, Донецька область, м. Красноармійськ, вул. Добропільська, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер»», м. Київ (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 10, офіс 2, ) основну заборгованість у розмірі 68 503,42 грн., інфляційні витрати у розмірі 50 712,36 грн., та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 806,47 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 22.02.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.02.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна