ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" квітня 2016 р. справа № 5027/447-б/2012

За заявою Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області

про визнання банкрутом

Суддя М.І.Ніколаєв

За участю представників:

Від кредитора - не з'явився

Ліквідатор - Бурма С.В.

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 23.07.2012 р. за заявою публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») порушено справу про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго», введено мораторій на задоволення кредиторів.

Ухвалою підготовчого засідання від 27.08.2012 р., залишеною без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2012 року та Постановою ВГС України від 15.01.2013 року, визнано безспірні вимоги публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в сумі 29 123 920 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Бурму Сергія Валерійовича, ініціюючого кредитора зобов'язано опублікувати в офіційних друкованих органів оголошення про порушення справи про банкрутство боржника.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ ВКТ "Арго" опубліковано в газеті "Голос України" за 02.03.2012 р.

Ухвалою попереднього засідання від 29.01.2015 р. затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на суму 348714307,14 грн.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 22.01.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бурму Сергія Валерійовича.

26.01.2016 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України опубліковано повідомлення №27610 про визнання ТОВ ВКТ "Арго" банкрутом.

01.03.2016 року до господарського суду надійшла заява Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернівецькій області з поточними грошовими вимогами до боржника на суму 203 935 270,89 грн., розгляд якої призначено на 29.03.2016 року.

Ліквідатор кредиторські вимоги Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернівецькій області визнав частково на суму 202544025,60 грн., решта вимог в сумі 1072206,94 грн. штрафних санкцій та 319210,90 грн. пені відхилив, оскільки протягом дії мораторію не нараховується неустойка та інші фінансові санкції.

Кредитор не погодився з позицією ліквідатора, вважаючи, що дія мораторію не поширюється на виконання поточних зобов'язань.

У судових засіданнях 29.03.2016 року та 05.04.2016 року оголошувались перерви.

До початку судового засідання 07.04.2016 року від кредитора надійшла заява про збільшення поточних кредиторських вимог до 203 935 452,24 грн., яку він просить розглянути без участі його представника.

Розглянувши заяви та додані до них матеріали, суд встановив, що відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року N 4212-VI) вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно зі статтею ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року N 4212-VI) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Пунктом 3 ст. 19 Закону встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

У свою чергу в пунктом 5 вищевказаної статті передбачено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Водночас відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України, що діяв до 22.12.2011 року N 4212-VI) мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Положення статті 12 Закону №2343-ХІІ (що діяв до 22.12.2011 року), встановлює, зокрема, заборону нараховувати протягом дії мораторію неустойку (штраф, пеню), інші фінансові (економічні санкції) за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), стосується вимог, зобов'язань, які підпадають під поняття мораторію. Таким чином з огляду ст. 1 та положення ст. 12 Закону №2343-ХІІ (що діяв до 22.12.2011 року) можна зробити висновок, що це положення слід застосовувати у контексті статті 1 цього Закону, де наведене саме визначення мораторію.

Системний аналіз змісту вищезазначених норм права свідчить про те, що мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після дня введення мораторію, а отже, і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання згаданих зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі.

Враховуючи те, що строк виконання податкових зобов'язань настав у позивача після 23.07.2012 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство, дія мораторію на виконання цих зобов'язань не поширюється.

Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута, припиняється згідно з частиною першою статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року N 4212-VI) лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

У свою чергу частиною першою статті 23 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України, що діяв до 22.12.2011 року N 4212-VI) також передбачалось, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Аналогічну позицію викладено в постановах Верховного суду України від 05.12.2011 року по справі №21-248а11, від 25.06.2011 року по справі №21-113а11, від 04.07.2011 року по справі 21-144а11, від 05.12.2011 року по справі №21-348а11, від 07.05.2012 року по справі №21-289а11, від 11.06.2012 року по справі №21-179а12, від 01.10.2012 року по справі №21-298а12, від 26.02.2013 року по справі №21-34а12 та постанові Вищого господарського суду України від 14.11.2013 року по справі №5027/6008/12.

Враховуючи вищевикладене вимоги Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернівецькій області в сумі 203 935 452,24 грн., у тому числі:

- 70404197,84 грн. податку на прибуток, що нарахований з 29.11.2012 року;

- 131349881,69 грн. податку на додану вартість (130575946,19 грн. основного боргу та 773935,50 грн. штрафних санкцій), що нарахований з 30.08.2012 року;

- 1020,00 грн. штрафної санкції за порушення законодавства про патентування за порушення норм регулювання обігу готівки, що нарахована з 20.09.2012 року;

- 262088,32 грн. пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, що нарахована з 20.09.2012 року;

- 62022,25 грн. плати за землю (46915,69 грн. основного боргу та 15106,56 грн. штрафних санкцій), що нарахована з 30.07.2012 року;

- 1001,73 грн. збору за спеціальне використання води (156,70 грн. основного боргу та 845,03 грн. штрафних санкцій), що нарахований з 19.11.2012 року;

- 3605,84 грн. надходжень від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (1049,72 грн. основного боргу та 2556,12 грн. штрафних санкцій), що нараховані з 19.11.2012 року;

-1447938,47 грн. податку з доходів фізичних осіб (1112244,71 грн. основного боргу, 278571,18 грн. штрафних санкцій та 57122,58 грн. пені), що нарахований з 20.09.2012 року;

- 181,35 грн. комунального податку (8,80 грн. основного боргу та 172,55 грн. штрафних санкцій), що нарахований з 20.09.2012 року;

- 403514,75 грн. боргу з єдиного внеску на загальнодержавне соціальне страхування, що нарахований з 21.10.2013 року,

підтверджуються документально (зокрема наявними в матеріалах справи постановами Чернівецького окружного адміністративного суду №№824/99/13-а від 05.02.2013 року, 2а/2470/3184/12 від 17.01.2013 року та 824/98/13-а від 22.02.2013 року та виданими на їх підставі виконавчими листами по справах, актами перевірки, податковими повідомленнями-рішеннями, деклараціями з податку на додану вартість, податковими деклараціями з плати за землю юридичних осіб), виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а тому мають бути визнані судом.

Пунктом 29 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 N 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" роз'яснено, що грошові вимоги, які виникли під час проведення процедур банкрутства і заявлені в установлений строк, включаються до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, за винятком грошових вимог, черговість задоволення яких визначена Законом [забезпечені вимоги; вимоги щодо виплати заробітної плати; вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) тощо] та грошових вимог, що становлять штрафні санкції, які підлягають включенню у відповідну чергу. Таким чином поточні грошові вимоги в сумі 202544034,40 грн. повинні задовольнятися в 3-ю чергу, а 1391417,84 грн. в шосту чергу.

Згідно із підпунктом 10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за заяви кредиторів, які звертаються до господарського суду з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом, встановлена ставка судового збору 2 розміри мінімальної заробітної плати в даному випадку 2756,00 грн. (1378,00 грн. х 2).

Відповідно до вимог статті 9 названого Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі (ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір).

У пунктах 3.3, 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України роз'яснено, що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або залишити позов чи скаргу без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

У разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Виходячи з того, що судом визнано кредиторські вимоги Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області, судовий збір слід покласти на банкрута та стягнути на користь держави в першу чергу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд -

У Х В А Л И В:

1. Визнати поточні кредиторські вимоги Хотинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області на суму 203 935 452,24 грн., з яких 202 544 034,40 грн. віднести до 3-ї черги задоволення вимог кредиторів, а 1391417,84 грн. - до шостої черги.

2. Судовий збір на суму 2756,00 грн., який підлягає сплаті на користь Державного бюджету України, включити до першої черги задоволення вимог кредиторів.

Суддя М.І.Ніколаєв