КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа№ 910/31815/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Корзаченко В.М., довіреність б/н від 10.12.2015,

відповідача: Печерний С.Л., довіреність № 2-78 від 21.03.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016

у справі № 910/31815/15 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Укрцентр"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

про стягнення 4 538 334,22 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВК "Укрцентр" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 4 538 334,22 грн, з яких: 2 349 839,82 грн основної заборгованості, 321 221,02 грн трьох відсотків річних та 1 867 273,38 грн інфляційних нарахувань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/31815/15 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (місцезнаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Укрцентр" (місцезнаходження: 27552, Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 53 А, 3) 2 349 839 (два мільйони триста сорок дев'ять тисяч вісімсот тридцять дев'ять) грн 82 коп. основного боргу, 173 736 (сто сімдесят три тисячі сімсот тридцять шість) грн 50 коп. три відсотки річних, 1 795 474 (один мільйон сімсот дев'яносто п'ять тисяч чотириста сімдесят чотири) грн 74 коп. інфляційних втрат та 64 785 (шістдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят п'ять) грн. 77 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі № 910/31815/15 в частині задоволення позовних вимог. Прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити повністю у задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Укрцентр" до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз". Витрати по сплаті судового збору за подання цієї апеляційної скарги покласти на позивача.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/31815/15 за позовом ТОВ "ТВК "Укрцентр" до ПАТ "Укртрансгаз" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій залишити без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз" - без задоволення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/31815/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.04.2016.

Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 07.04.2016, просив апеляційний господарський суд у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 07.04.2016, підтримав апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та просив апеляційний господарський суд її задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2011 між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК "Укрцентр" (постачальник) було укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 110601849 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався у 2011-2012 роках поставити покупцеві товари - плити, листи, плівка, фольга та стрічка з пластмас без підкладки та без з'єднання з іншими матеріалами (стрічка та обгортка ізоляційна без підклею чого шару (типу ПВХ) для захисту підземних трубопроводів від корозії), зазначені у специфікації, яка наведена в додатку 1 до цього договору, а покупець - прийняти і оплатити такі товари.

Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" реорганізована в Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", яке згідно із п. 1.2 Статуту товариства є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртнасгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна".

Ціна цього договору, відповідно до п. 3.1. Договору, становить 7 405 094,17 грн в т.ч. ПДВ - 1 234 182,36 грн.

За умовами п. 3.3. Договору, ціна за одиницю товару, з урахуванням умов поставки, зазначена у специфікації, яка наведена в Додатку 1 до цього Договору.

25 квітня 2012 року та 27 грудня 2012 року між сторонами були укладені відповідно Додаткові угоди 1 та № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти від 09 червня 2011 року № 110601849, згідно з якими строк поставки товарів було продовжено спочатку до 31 грудня 2012 року, а потім до 31 грудня 2013 року. Інші умови договору залишилися незмінним та обов'язковими для виконання сторонами.

У період дії договору з 18.07.2011 по 22.05.2013 року постачальник передав, а покупець прийняв Товар на загальну суму 7 405 094,13 грн, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін наступними видатковими накладними: № 120/2 від 18.07.2011 на суму 321 355,66 грн, № 121 від 22.07.2011 на суму 584 309,20 грн, № 122 від 22.07.2011 на суму 184 870,85 грн, № 123 від 05.08.2011 на суму 597 888,02 грн, № 125 від 12.09.2011 на суму 263 586,64 грн, № 126 від 19.09.2011 року на суму 320 296,02 грн, № 127 від 27.09.2011 на суму 622 312,63 грн, № 133 від 16,12.2011 на суму 657 226,87 грн, № 134 від 23.12.2011 на суму 61 623,32 грн, № 135 від 27.03.2012 на суму 353 860,76 грн, № 136 від 04.05.2012 року на суму 353 097,42 грн, № 137 від 24.05.2012 на суму 224 233,72 грн, № 138 від 01.06.2012 на суму 163 849,01 грн, № 139 від 20.06.2012 на суму 415 622,03 грн, № 140 від 16.07.2012 на суму 62 876,78 грн, № 141 від 20.07.2012 на суму 87 817,69 грн., № 142 від 27.07.2012 на суму 101 327,18 грн, № 143 від 01.08.2012 на суму 208 82736 грн, № 144 від 17.08.2012 на суму 175 274,65 грн, № 145 від 21.08.2012 на суму 198 623,74 грн, № 146 від 28.08.2012 на суму 114 413,28 грн, № 147 від 11.09.2012 на суму 145 101,50 грн, № 148 від 20.09.2012 на суму 346 838,53 грн, № 149 від 23.10.2012 на суму 308 355,48 грн, № 150 від 22.05.2013 на суму 531 505,79 грн.

Жодних претензій щодо кількості та якості отриманого товару з боку покупця на адресу постачальника не надходило.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем товару по факту поставки (за кожну партію поставленого товару) протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів. Постачальник надає товар покупцю із рахунком-фактурою. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень. При цьому, до рахунку-фактури на кожну партію товарів постачальником додаються оригінали видаткової та податкової накладних, що було повністю витримано постачальником.

Покупцем на виконання умов договору було перераховано на рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 5 055 254,31 грн, у зв'язку з чим на момент подання позову у покупця утворилась заборгованість перед постачальником у розмірі 2 349 839,82 грн.

Отже, спір у даній справі виник у зв'язку із тим, що відповідач не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений товар відповідно до умов договору. За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2 349 839,82 грн суми основного боргу, 321 221,02 грн трьох відсотків річних та 1 867 273,38 грн інфляційних нарахувань, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 110601849 від 09.06.2011.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Укрцентр", місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.1 Договору, розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем товару по факту поставки (за кожну партію товару) протягом 45-ти календарних днів. Постачальник надає товар покупцю із рахунком-фактурою.

Позивачем на виконання умов договору поставки відповідачу був поставлений товар на суму 7 405 094,17 грн, що підтверджується накладними та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, копії яких містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, відповідач за товар поставлений згідно вказаних накладних розрахувався частково, зокрема, неоплаченим залишився товар на суму 2 349 839,82 грн.

Крім того, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності відносно вимог про стягнення заборгованості.

Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 17.12.2015 звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла за період з 18.07.2011 по 22.05.2013.

Статтею 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частиною 3 зазначеної статті зазначено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пунктом 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

З наявних в матерілах справи копій банківських виписок про оплату товару, вбачається, що оплачуючи товар, відповідач у призначенні платежу зазначав: "Оплата за поставку МТР зг. дог. від 09.06.2011 № 110301849 "ЗУ 2289" в т.ч. ПДВ". Також суми платежів не співпадали з сумами, вказаними у видаткових накладних, у зв'язку з чим їх зарахування здійснювалось у хронологічному порядку. Остання оплата відповідачем була здійснена 07.05.2014. Тобто, строк позовної давності позивачем пропущено не було.

Враховуючи те, що відповідач у встановленому порядку обставини, зазначені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей зазначених позивачем не надав, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню повністю в сумі 2 349 839,82 грн.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача 321 221,02 грн три відсотки річних та 1 867 273,38 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності до нарахування трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Згідно із ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 321 221,02 грн. три відсотки річних та 1 867 273,38 грн. інфляційних нарахувань - 17.12.2015, що підтверджується вхідним штампом канцелярії Господарського суду міста Києва. Тобто трирічний строк позовної давності в межах якого може бути стягнуто три відсотки річних та інфляційні нарахування розпочинається з 17.12.2012.

Таким чином, враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що в межах строку позовної давності три відсотки річних та інфляційні нарахування за договором № 110601849 від 09.06.2011 підлягають до стягненню в межах розрахунку позивача починаючи з 17.12.2012 за наступними видатковими накладними: № 135 від 27.03.2012 на суму 353 860,76 грн, № 136 від 04.05.2012 року на суму 353 097,42 грн, № 137 від 24.05.2012 на суму 224 233,72 грн, № 138 від 01.06.2012 на суму 163 849,01 грн, № 139 від 20.06.2012 на суму 415 622,03 грн, № 140 від 16.07.2012 на суму 62 876,78 грн, № 141 від 20.07.2012 на суму 87 817,69 грн., № 142 від 27.07.2012 на суму 101 327,18 грн, № 143 від 01.08.2012 на суму 208 82736 грн, № 144 від 17.08.2012 на суму 175 274,65 грн, № 145 від 21.08.2012 на суму 198 623,74 грн, № 146 від 28.08.2012 на суму 114 413,28 грн, № 147 від 11.09.2012 на суму 145 101,50 грн, № 148 від 20.09.2012 на суму 346 838,53 грн, № 149 від 23.10.2012 на суму 308 355,48 грн, № 150 від 22.05.2013 на суму 531 505,79 грн.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням наявності прострочення зобов'язання з оплати поставленого товару, а також застосування до нарахування трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань строків позовної давності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних у сумі 173 736,50 грн та інфляційних нарахувань у сумі 1 795 474,74 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/31815/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника (відповідача).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2016 у справі №910/31815/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/31815/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран