УХВАЛА

30.03.2016Справа № 910/24558/15

Суддя господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на дії ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві

у справі №910/24558/15

за позовом Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва

до відповідача Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення заборгованості 966 536,41 грн.

за участю представників сторін:
від позивача не з'явився
від відповідача Данько Л.П. (довіреність №744 від 31.12.2015р.)
від ВДВСДиких О.О. (довіреність б/н від 01.02.2016р.) ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва (надалі - КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва, позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", (надалі - ПАТ "АК "Київводоканал", відповідач) про стягнення заборгованості за надання послуг з ведення та обліку споживачів у розмірі 792815,16 грн., 3% річних у розмірі 8667,23 грн., інфляційних у розмірі 163377,47 грн. та пені у розмірі 1676,55 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.11.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016р. у справі №910/24558/15 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва заборгованість у розмірі 792815,16 грн.; 3% річних у розмірі 8667,23 грн.; інфляційні у розмірі 163377,47 грн.; пеню у розмірі 1676,55 грн. та судовий збір у розмірі 14498,05 грн.

16.12.2015р. на виконання рішення від 04.11.2015р. по справі №910/24558/15 судом було видано відповідний наказ.

25.02.2016р. до канцелярії суду від Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" надійшла скарга №488/12 від 24.02.2016р. на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва щодо примусового виконання судового наказу від 16.12.2015р. по справі №910/24558/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016р. скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 16.03.2016р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016р. розгляд справи відкладено на 30.03.2016р.

25.03.2016р. від Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва надійшли копії матеріалів виконавчого провадження.

Представник боржника у судовому засіданні доводи викладену у скарзі підтримав та просив суд задовольнити скаргу.

Представник державної виконавчої служби у судовому засіданні надав усні пояснення по суті скарги та просив відмовити у задоволення скарги.

В судове засідання 30.03.2016р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи приписи статті 121 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання боржника, стягувача чи представника державної виконавчої служби не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подану скаргу, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконаня на всій території України.

Статтею 115 ГПК України визначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.12.2015р. на виконання рішення від 04.11.2015р. по справі №910/24558/15 судом було видано наказ.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 17 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва № 49934988 від 26.01.20165р. на підставі ст. 25 Закону за заявою КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва, відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва №910/24558/15 та вказано божнику про необхідність самостійно виконати рішення суду у строк до 02.02.2016р. включно, а також попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для виконання строк, виконання здійснюватиметься в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження копію постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем в порушення ч. 5 ст. 25 Закону, державним виконавцем направлено боржнику 28.01.2016р. та отримано боржником 01.02.2016р.

03.02.2016р. КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва (стягував) звернувся до ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва з листом в якому вказував на те, що боржником не вчинено дії щодо добровільного виконання рішення суду та просив надати інформацію про вчинені дії державним виконавцем для стягнення коштів з боржника на виконання рішення суду.

03.02.2016р. ПАТ "АК "Київводоканал" (боржник) звернувся до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва заявою про відкладення виконавчих дій за №296/12, мотивуючи заяву тим, що строк на добровільне виконання рішення боржником пропущено, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження ним отримано лише 01.02.2016р.

Листом від 04.02.2016р. за №478/3,479/3,480/3,513/3 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва повідомлено боржника про відмову у відкладенні виконавчих дій (зазначений лист боржником отримано 08.02.2016р.).

10.02.2016р. КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району міста Києва (стягував) звернувся до ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва із заявою про накладення арешту на рахунки боржника.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

10.02.2016р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції міста Києва винесено Постанову 49934988 про арешт коштів боржника, Постанову про стягнення з боржника витрат пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій та Постанову про стягнення виконавчого збору.

З урахуванням вище встановлених обставин, господарський суд приходить до висновку про безпідставність посилання скаржника на те, що державним виконавцем порушено його права, оскільки відмовлено в задоволенні заяви про відкладення провадження виконавчих, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону, за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Зі змісту вказаних норм права вбачається, що відкладення державним виконавцем провадження виконавчих дій та звернення до суду з заявою про відстрочку виконання рішення, є правом, а не обов'язком державного виконавця.

При цьому господарський суд зауважує, що Закон не містить імперативних приписів щодо необхідності винесення державним виконавцем постанови про відмову в задоволенні заяв про відкладення виконавчих дій, а боржник не був позбавлений права звернутися з заявою про відстрочку виконання рішення безпосередньо до суду.

Відтак, посилання скаржника на те, що державним виконавцем порушено права боржника, оскільки ним безпідставно відмовлено в задоволенні заяви про відкладення провадження виконавчих дій розцінюються судом, як безпідставні та необґрунтовані.

Разом з тим, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 1, 5 Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту порушеного права, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Посилання боржника на те, що він не мав можливості самостійно виконати рішення суду в установлений Законом строк, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження отримана в останній день встановленого строку, судом відхиляються з огляду на те, що постанову отримано 01.02.2016р., а строк для добровільного виконання встановлено до 02.02.2016р. Окрім того як вбачається із копій матеріалів виконавчого провадження, станом на 10.02.2016р. боржником так і не виконано рішення суду.

Відповідно до статті 28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Оцінюючи дії державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій було порушено вимоги ч.5 ст. 25 Закону та відправлено постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику 28.01.2016р., а не у передбачений законом термін до 27.01.2016р., однак з урахуванням всіх вище встановлених обставин, господарський суд приходить до висновку, що державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" здійснено всі необхідні дії, а саме: правомірно застосовано вимоги ст. 28 Закону, оскільки виконання рішення здійснювалось у примусовому порядку.

Згідно з п. 9.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Керуючись статтями 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні скарги Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" на неправомірні дії ВДВС Печерського районного управління юстиції міста Києва відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя В.В. Князьков