ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"22" березня 2016 р. Справа № 911/4488/15

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос», Чернігівська обл., Городнянський р-н, с. Деревини
до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод», м. Сквира
про стягнення 511681,77 грн.
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 дов. від 15.09.2015 № 46
відповідача:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» (далі відповідач) про стягнення 511681,77 грн., з яких 427429,09 грн. основний борг, 5980,45 грн. інфляційні втрати, 3794,17 грн. 3% річних та 74478,06 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 15.08.2014 щодо здійснення розрахунку за поставлену сільськогосподарську продукцію.

На адресу суду від позивача надійшла заява, якою він в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми 3% річних, зменшив розмір позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми пені та просить суд стягнути з відповідача 5980,45 грн. інфляційних втрат, 3795 грн. 3% річних, 73845,68 грн. пені. Також позивач у вказаній заяві зазначив про сплату відповідачем заявленої до стягнення суми боргу в розмірі 427429,09 грн.

За таких обставин, в даному провадженні суд розглядає остаточні вимоги позивача про стягнення з відповідача 427429,09 грн. основного боргу, 5980,45 грн. інфляційних втрат, 3795 грн. 3% річних та 73845,68 грн. пені.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в редакції зазначеної заяви та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 15.08.2014 (далі договір), відповідно до умов якого позивач продавець зобовязався в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність відповідачу покупцю сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662 97 (надалі товар), а покупець зобовязався прийняти та оплатити такий товар (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною до даного договору. Ціна на товар може змінюватись.

Пунктом 3.2.1 договору покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених даним договором, оплатити товар.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань (п.п. 7.1, 7.2 договору).

У разі якщо жодна з сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 30 календарних днів до його закінчення, договір вважається пролонгованим на той же термін на тих же умовах (п. 7.4 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар по наступним прийомним квитанціям: від 05.05.2015 № 568 на суму 96447,72 грн., від 04.06.2015 № 688 на суму 148669,72 грн., від 03.07.2015 № 817 на суму 160339,13 грн., від 04.08.2015 № 942 на суму 142202,86 грн., від 03.09.2015 № 1.067 на суму 134865,40 грн., за який останній в порушення своїх договірних зобовязань в повному обсязі не розрахувався, у звязку з чим позивач надіслав відповідачу лист від 24.07.2015 № 36/07 та претензію від 30.07.2015 № 40/07, в яких вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар. Відповідач отримав вказану кореспонденцію, про що свідчать підписи уповноважених представників відповідача на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, поштового переказу від 28.07.2015, від 31.07.2015. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар у повному обсязі не виконав, в звязку з чим, за ним на час звернення позивача з даним позовом рахувався борг в розмірі 427429,09 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару.

Після звернення позивача з даним позовом до суду, під час розгляду справи відповідачем сплачена сума основного боргу в розмірі 427429,09 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та прибутковими касовими ордерами.

Оскільки відповідачем сплачена основна сума боргу в розмірі 427429,09 грн., то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі про стягнення з відповідача на користь позивача 427429,09 грн. основного боргу припинити.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача інфляційні втрати за період прострочення з червня 2015 року по серпень 2015 року включно з прострочених сум складають 5980,45 грн., 3% річних за період прострочення з 01.06.2015 по 16.09.2015 з прострочених сум складають 3795 грн.

Судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених вище прийомних квитанцій та розрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3%річних здійснено без урахування здійснених відповідачем проплат.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням встановленого судом початку прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених вище прийомних квитанцій, періоду нарахування інфляційних втрат та 3% річних заявленого позивачем та здійснених відповідачем проплат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 3348,24 грн., 3% річних в розмірі 2128,24 грн. В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 2632,21 грн. та 3% річних в розмірі 1666,76 грн. суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Також, позивач просить суд на підставі п. 4.2 договору стягнути з відповідача за порушення строків проведення розрахунків за прийнятий товар, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення платежу, що за розрахунком позивача за період прострочення з 01.06.2015 по 16.09.2015 складає 73845,68 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Судом встановлено, що позивачем невірно визначено початок прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених вище прийомних квитанцій та розрахунок заявленої до стягнення суми пені здійснено без урахування здійснених відповідачем проплат.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який зроблений судом з врахуванням встановленого судом початку прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених вище прийомних квитанцій, періоду нарахування пені заявленого позивачем та здійснених відповідачем проплат, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення пеня в розмірі 41425,75 грн. В решті заявленої до стягнення суми пені в розмірі 32419,93 грн. суд відмовляє, з огляду на її безпідставність.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3348,24 грн. інфляційних втрат, 2128,24 грн. 3% річних та 41425,75 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті вимог щодо яких не припинено провадження у справі суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимоги які були предметом розгляду у даній справі та по яким не припинено провадження у справі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення 427429,09 грн. основного боргу.

2. Решту позову задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський молокозавод» (09000, Київська обл., м. Сквира, вул. Р. Люксембург, 14, ідентифікаційний код 00447971) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» (15110, Чернігівська обл., Городнянський район, с. Деревини, вул. Леніна, 115, ідентифікаційний код 03798671) 3348 (три тисячі триста сорок вісім) грн. 24 коп. інфляційних втрат, 2128 (дві тисячі сто двадцять вісім) грн. 24 коп. 3% річних, 41425 (сорок одну тисячу чотириста двадцять пять) грн. 75 коп. пені, 703 (сімсот три) грн. 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 13.04.2016.