КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Справа№ 910/27014/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Коршун Н.М.

Шевченка Е.О.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Бившева С.В., дов. № 201/11 від 12.11.2015р.

від відповідача: Усіченко І.Г., дов. б/н від 22.02.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП

"Укренергомонтаж"

на рішення Господарського суду Київської області

від 30.11.2015 р. (суддя Бабкіна В.М.)

у справі № 910/27014/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Беннінг

Пауер Електронікс"

до Приватного акціонерного товариства КП

"Укренергомонтаж"

про стягнення 569 678,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Беннінг Пауер Електронікс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" про стягнення 569678,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежно виконано договірні зобов'язання щодо здійснення розрахунку з позивачем за поставку обладнання відповідно до договору поставки № 40-02/11-13 від 25.11.2013 р., у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 350000,00 грн. основного боргу, 219678,44 грн. штрафу, а також судовий збір.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.11.2015р. у справі № 910/27014/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Беннінг Пауер Електронікс" 350000 (триста п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 5250 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн. 00 коп. судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство КП "Укренергомонтаж" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2015р. у справі № 910/27014/15 та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" у справі № 910/27014/15 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Коршун Н.М., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016р. у справі № 910/27014/15 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 24.02.2016 р.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2015р. у справі № 910/27014/15 скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.11.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Беннінг Пауер Електронікс" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством КП "Укренергомонтаж" (постачальник) було укладено договір поставки № 40-02/11-13, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупця обладнання за типами, ціною, технічними характеристиками та в кількості згідно зі Специфікацією, яка є невід'ємною частиною цього договору

У відповідності з п. 4.2 договору загальна вартість (ціна) обладнання, що поставляється за цим договором, визначається сумою вартості обладнання, вказаного в Специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною даного договору, і складає 1058067,17 грн. Вищезазначена ціна (вартість) обладнання є остаточною та не може бути змінена жодною із сторін в односторонньому порядку.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що покупець здійснює оплату за обладнання поетапно, а саме - аванс, що становить 317420,15 грн. сплачується покупцем на умовах передоплати; решта, що становить 740647,02 грн., сплачується покупцем по факту поставки обладнання, протягом 30-ти робочих днів з моменту його прийняття за накладною.

У випадку прострочення оплати покупцем обладнання відповідно до п. 4.3 договору, покупець сплачує постачальникові штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченого обладнання за кожний день прострочення оплати, за винятком випадку, коли таке прострочення було спричинене несвоєчасним виконанням своїх зобов'язань з фінансування з боку ДП "НЕК "Укренерго" (п. 5.5 договору).

ТОВ "Беннінг Пауер Електронікс" та ПрАТ КП "Укренергомонтаж" було підписано Специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору поставки № 40-02/11-13 від 25.11.2013 р.) на суму 1058067,17 грн.

ТОВ "Беннінг Пауер Електронікс" було поставлено ПрАТ КП "Укренергомонтаж" обладнання на загальну суму 1058067,17 грн., що підтверджується видатковою накладною № 16 від 12.02.2014 р., копію якої долучено до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ КП "Укренергомонтаж" частково розрахувалось з ТОВ "Беннінг Пауер Електронікс" за поставлене обладнання, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача, від 29.11.2013 р. на суму 317420,15 грн., від 02.04.2014 р. на суму 50647,02 грн., від 14.04.2014 р. на суму 100000,00 грн., від 04.06.2014 р. на суму 34000,00 грн., від 17.06.2014 р. на суму 34000,00 грн., від 03.07.2014 р. на суму 34000,00 грн., від 01.10.2014 р. на суму 34000,00 грн., від 03.03.2015 р. на суму 54000,00 грн., від 06.04.2015 р. на суму 50000,00 грн., копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 350000,00 грн., оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором поставки № 40-02/11-13 від 25.11.2013 р. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафу, передбаченого п. 5.5 договору № 40-02/11-13 від 25.11.2013 р. в розмірі 219 678,44 грн.

Слід зазначити, що в п. 5.5 договору сторони встановили неустойку у вигляді пені, а не штрафу, як помилково зазначає позивач, оскільки зазначеним пунктом договору передбачено, що у випадку прострочення оплати покупцем обладнання покупець сплачує постачальникові штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченого обладнання за кожний день прострочення оплати, а приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пенею.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати покупцем обладнання відповідно до п. 4.3 договору покупець сплачує постачальникові штрафну неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми неоплаченого обладнання за кожний день прострочення оплати, за винятком випадку, коли таке прострочення було спричинене несвоєчасним виконанням своїх зобов'язань з фінансування з боку ДП "НЕК "Укренерго".

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до розрахунку позивач про стягнення з відповідача штрафу вбачається, що позивачем було визначено розмір штрафу в сумі 219678,44 грн., у тому числі - за період з 26.03.2014 р. до 02.04.2014 р. в сумі 2110,34 грн., з 03.04.2014 р. до 14.04.2014 р. в сумі 2949,04 грн., з 15.04.2014 р. до 04.06.2014 р. в сумі 15837,42 грн., з 05.06.2014 р. до 17.06.2014 р. в сумі 4051,95 грн., з 18.06.2014 р. до 03.07.2014 р. в сумі 4597,48 грн., з 04.07.2014 р. до 01.10.2014 р. в сумі 29039,34 грн., з 02.10.2014 р. до 03.03.2015 р., з 04.03.2015 р. до 06.04.2015 р. в сумі 22356,16 грн., з 07.04.2015 р. до 29.08.2015 р. в сумі 83424,66 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що покупець здійснює, оплату за обладнання поетапно, а саме - аванс, що становить 317420,15 грн. сплачується покупцем на умовах передоплати; решта, що становить 740647,02 грн., сплачується покупцем по факту поставки обладнання, протягом 30-ти робочих днів з моменту його прийняття за накладною.

Таким чином, відповідно до п. 4.3 договору прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо сплати решти вартості поставленого обладнання в сумі 740647,02 грн. розпочалося 28.03.2014 р.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції та вважає, що розмір пені, який може бути заявлено до стягнення з відповідача, з урахуванням наведеного вище визначення моменту виникнення заборгованості, здійснених відповідачем часткових оплат та приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, становить 56 341,83 грн.

Також, ПрАТ КП "Укренергомонтаж" звернулось до місцевого суду із заявою про застосування позовної давності, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 256 ЦК Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10, за змістом частини 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 встановлено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором) (п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10).

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 р. № 10 правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Судом встановлено, що строк позовної давності в частині вимог про стягнення штрафної неустойки (пені) сплив 28.09.2015 р., до звернення позивача з позовом, який було подано до місцевого суду 16.10.2015 р., про що відповідачем до винесення рішення у справі зроблено заяву про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності.

Сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України), незалежно від того, чи має місце порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовні вимоги в частині стягнення пені.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Київської області від 30.11.2015р. № 910/27014/15 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства КП "Укренергомонтаж" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2015р. № 910/27014/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/27014/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Н.М. Коршун

Е.О. Шевченко