РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №910/824/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/824/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма»;

до приватного підприємства «Флаін Фешн»;

про стягнення 49 700,00 грн.

За участю представники сторін:

від позивача: Мостова Л.В., довіреність б/н від 31.12.2015р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма» (надалі - позивач) з позовом до приватного підприємства «Флаін Фешн» (надалі - відповідач) про стягнення 49 700,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016р. порушено провадження у справі № 910/824/16 та призначено її розгляд на 18.02.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016р. розгляд справи відкладено на 17.03.2016р., у зв'язку з клопотанням представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016р. суд, на підставі ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжив строк вирішення спору у справі та відклав розгляд справи на 31.03.2016р., у зв'язку з неявкою представника відповідача.

21.03.2016р. через загальний відділ діловодства суду від представника позивача отримано заяву про уточнення позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув отриману за договорами № 09-12/2013-1 від 09.12.2013р. та № 06-02/2014 від 06.02.2014р. фінансову допомогу, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 49 700,00 грн.

30.03.2016р. через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

Присутній в судовому засіданні 12.11.2015р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 22.01.2016р., ухвали від 18.02.2016р. та ухвали від 17.03.016р. повністю не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу від 17.03.2016р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2013р. між позивачем (за договором - сторона-1) та відповідачем (за договором - сторона-2) було укладено Договір № 09/12/2013 надання поворотної фінансової допомоги, за умовами п.п. 1.1., 2.1. якого позивач передає відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн. без ПДВ, а відповідач зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами п.2.2 договору, поворотна фінансова допомога використовується для побутових потреб відповідача.

Поворотна фінансова допомога вважається переданою відповідачу в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача (п.3.2 договору).

Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе за договором № 09/12/2013 зобов'язання та згідно з платіжним дорученням № 1694 від 09.12.2013р. перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі загалом 40 000,00 грн.

За умовами п.4.1 договору № 09/12/2013 строк використання поворотної фінансової допомоги відповідачем становить з 09.12.2013р. до 08.12.2014р.

Крім того, умовами п.5.2 договору № 09/12/2013 визначено, що відповідач повертає суму поворотної фінансової допомоги у строк не пізніше ніж до 08.12.2014р.

07.12.2014р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 09/12/2013, якою сторони внесли зміни в п.4.1 договору № 09/12/2013 та встановили строк використання поворотною фінансовою допомогою до 31.12.2015р.

Проте, відповідач в порушення умов п. 4.1. договору № 09/12/2013 фінансову допомогу у визначений строк не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за договором № 09/12/2013 у сумі 40 000,00 грн.

Разом з тим, 06.02.2014р. між позивачем (за договором - сторона-1) та відповідачем (за договором - сторона-2) було укладено Договір № 06-02/2014 надання поворотної фінансової допомоги, за умовами п.п. 1.1., 2.1. якого позивач передає відповідачу грошові кошти у розмірі 8000,00 грн. без ПДВ, а відповідач зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

За умовами п.2.2 договору, поворотна фінансова допомога використовується для побутових потреб відповідача.

Поворотна фінансова допомога вважається переданою відповідачу в момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача (п.3.2 договору).

Як встановлено судом, позивач виконав взяті на себе за договором № 06-02/2014 зобов'язання та згідно з платіжним дорученням № 1824 від 06.02.2014р. перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі загалом 8000,00 грн.

За умовами п.4.1 договору № 06-02/2014 строк використання поворотної фінансової допомоги відповідачем становить з 06.02.2014р. до 05.02.2015р.

Крім того, умовами п.5.2 договору № 06-02/2014 визначено, що відповідач повертає суму поворотної фінансової допомоги у строк не пізніше ніж до 05.02.2015р.

30.12.2014р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 06-02/2014, якою сторони внесли зміни в п.4.1 договору № 06-02/2014 та встановили строк використання поворотною фінансовою допомогою до 31.12.2015р.

Проте, відповідач в порушення умов п. 4.1. договору № 06-02/2014 фінансову допомогу у визначений строк не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість за договором № 06-02/2014 у сумі 8000,00 грн.

Станом на дату звернення з даним позовом до суду, відповідач грошові кошти в сумі 48 000,00 грн. позивачу не повернув.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Виходячи з умов укладених сторонами договорів надання поворотної фінансової допомоги № 09/12/2013 від 09.12.2013р. та № 06-02/2014 від 06.02.2014р., останні за своєю правовою природою є договорами позики, а тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.

Приписом ст. 1046 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд відзначає, що жодних доказів відносно повернення відповідачем позивачеві суми позики в розмірі 48 000,00 грн. сторонами спору під час розгляду справи представлено не було.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 48 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Водночас, суд відмовляє в задоволені вимоги про стягнення 1700,00 грн. штрафу, в зв'язку з її необґрунтованістю, оскільки вказаний штраф сплачений позивачем на підставі постанови Нацкомфінпослуг № 243/13-16/13/5 від 25.12.2015р. внаслідок порушення саме позивачем ліцензійних умов провадження страхової діяльності. Відповідно до Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак, укладення позивачем спірних договорів з порушенням ліцензійних умов провадження страхової діяльності має наслідком відповідальність останнього, як небанківської фінансової установи під час діяльності на ринку фінансових послуг, передбачену чинним законодавством, та не встановлює причинно-наслідковий зв'язок для відповідача, як контрагента.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства «Флаін Фешн» (03187, м. Київ, вул. Заболотного, 90, кв. 56; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма» (01004, м. Київ, вул. Червоноарміська, 34; ) заборгованість у сумі 48 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1330 грн. 87 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 05.04.2016р.

Суддя А.І. Привалов