Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" квітня 2016 р. Справа № 906/146/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Українець О.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №68 від 09.02.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №1 від 05.01.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир"

про стягнення 51031,37грн

В судовому засіданні 22.03.2016, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 05.04.2016.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 83138,82грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору №1003292/01 від 29.03.2010.

31.03.2016 за вх. №3783 позивач подав додаткові пояснення до позовної заяви.

Позивач неодноразово подавав до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог.

05.04.2016 позивач через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 05.04.2016, в якій просить стягнути з відповідача 51031,37грн у зв'язку з черговою частковою оплатою останнім заборгованості в розмірі 6402,10грн. На підтвердження надав копії банківської виписки від 25.03.2016 (на суму 3128,90грн) і платіжного доручення №2068 від 31.03.2016 (на суму 3273,20грн).

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд, надавши оцінку заяві позивача про зменшення розміру позовних вимог від 05.04.2016 встановив, що позивачем зменшено розмір позовних вимог у частині стягнення заборгованості за поставлений товар.

Отже, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог від 05.04.2016 до розгляду по суті, оскільки останню подано з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, спір у даній справі вирішується в межах прийнятої заяви про зменшення позовних вимог, тобто про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі 51031,37грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додаткових поясненнях та заяві про зменшення розміру позовних вимог від 05.04.2016. Зокрема, пояснив, що умовами договору, який є підставою позовних вимог, сторони не визначили строку, з настанням якого у відповідача виникає обовязок з оплати нереалізованого товару, проте, такий обовязок має місце. Тому, зазначив, що на підставі ч.2 ст.530 ЦК України у відповідача виникло зобовязання з оплати за поставлений товар протягом семи днів з моменту отримання від позивача письмової вимоги №31 від 04.02.2016, якою відповідачу пропонувалась, зокрема, повернути нереалізований товар позивачу, або оплатити його вартість.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та наданому додатковому запереченні на позовну заяву. Пояснив, що строк виконання відповідачем зобовязання з оплати за поставлений товар передбачений п.5.1. договору №1003292/01 від 29.03.2010. Просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.03.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир" (покупець, відповідач) укладено договір №1003292/01 (далі Договір) (а.с. 16-18).

Згідно п.1.1. Договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товари разом із усіма їх приналежностями та документами, що стосуються товарів, у асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти товари і оплатити їх на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.6. Договору покупець надає замовлення постачальнику на підставі Специфікації та оплачує товари згідно з даним замовленням і товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього Договору.

Загальна ціна договору складається із сум, зазначених у видаткових накладних, які надані на підставі договору (п.2.4. Договору).

Згідно п.5.1. Договору покупець оплачує товари шляхом банківського переказу на рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту реалізації товару покупцем за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та видаткові накладні (з врахуванням коригувань та виправлень недоліків, які можуть бути виявлені під час прийому товару) до головного офісу покупця (або відділу обліку відповідного торгового центру покупця, в залежності від місця поставки) у термін, не більше ніж, 3 календарних дні з дня поставки товарів.

Платіжне зобов'язання вважається виконаним покупцем після списання коштів з його банківського рахунку та зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 5.5. Договору).

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що постачальник буде вважатися таким, який виконав зобов'язання поставки товару, якщо він поставив товар до торгівельного центру покупця, зазначеного у замовленні покупця, з усією супровідною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товар повністю відповідає вимогам, передбаченим законодавством України, умовами замовлення покупця та договору.

Відповідно до п.12.1 Договору (в редакції додаткової угоди №3 від 31.12.2013) цей договір поставки набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині виконання грошових зобов'язань та виконання гарантійних зобов'язань - до повного їх виконання. У випадку, якщо ні одна із сторін за один місяць до завершення терміну дії договору не заявить про намір його розірвання, даний договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах (а.с. 156).

Варто зазначити, що позивач свої зобов`язання згідно умов договору №1003292/01 від 29.03.2010 виконав належним чином, поставивши відповідачу в період з 29.03.2010 по 12.11.2015 товари на загальну суму 1219395,76грн, що підтверджується видатковими накладними: №356 від 26.04.2010, №519 від 03.06.2010, №683 від 27.07.2010, №684 від 27.07.2010, №1016 від 10.11.2010, №15 від 14.01.2011, №201 від 14.02.2011, №439 від 18.03.2011, №441 від 18.03.2011, №442 від 18.03.2011, №765 від 11.04.2011, №1322 від 07.06.2011, №1542 від 06.07.2011, №1690 від 21.07.2011, №1822 від 10.08.2011, №2071 від 13.09.2011, №2694 від 07.11.2011, №717 від 23.02.2012, №2035 від 12.04.2012, №2039 від 12.04.2012, №2847 від 23.05.2012, №3380 від 02.07.2012, №3685 від 19.07.2012, №3932 від 16.08.2012, №5464 від 07.11.2012, №1589 від 21.03.2013, №1591 від 21.03.2013, №1593 від 21.03.2013, №3113 від 16.05.2013, №3621 від 05.06.2013, №4680 від 08.08.2013, №5008 від 30.08.2013, №5252 від 11.09.2013, №5879 від 09.10.2013, №7612 від 20.11.2013, №8241 від 17.12.2013, №718 від 13.02.2014, №719 від 13.02.2014, №372 від 10.03.2014, №1554 від 11.03.2014, №2363 від 01.04.2014, №2580 від 08.04.2014, №2896 від 16.04.2014, №2926 від 17.04.2014, №2927 від 17.04.2014, №3547 від 15.05.2014, №4295 від 05.06.2014, №4534 від 17.06.2014, №4873 від 04.07.2014, №4917 від 08.07.2014, №5122 від 21.07.2014, №5386 від 05.08.2014, №7872 від 16.10.2014, №8504 від 18.11.2014, №8862 від 04.12.2014, №1308 від 16.03.2015, №2372 від 07.04.2015, №3069 від 06.05.2015, №3661 від 27.05.2015, №4082 від 19.06.2015, №4326 від 09.07.2015, №4982 від 19.08.2015, №5541 від 10.09.2015, №6359 від 15.10.2015, №6641 від 26.10.2015 (з врахуванням актів розбіжностей №317 від 27.10.2015, №6839 від 05.11.2015, №6993 від 12.11.2015) (а.с. 22-95).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №1003292/01 від 29.03.2010, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.265 ГК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дійсно, як судом зазначалося вище, п.5.1. Договору визначено, що покупець оплачує товари шляхом банківського переказу на рахунок постачальника протягом 5 банківських днів з моменту реалізації товару покупцем за умови, що постачальник надасть належним чином оформлені податкові та видаткові накладні (з врахуванням коригувань та виправлень недоліків, які можуть бути виявлені під час прийому товару) до головного офісу покупця (або відділу обліку відповідного торгового центру покупця, в залежності від місця поставки) у термін, не більше ніж, 3 календарних дні з дня поставки товарів.

Так, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, підписаним повноважними представниками і скріпленим печатками сторін актом звірки взаєморозрахунків від 31.01.2016 (а.с. 122), відповідач за період з 29.03.2010 по 01.02.2016 взяті на себе договором №1003292/01 від 29.03.2010 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар виконав лише частково на суму 1111968,09грн.

Крім того, відповідачем у період 29.03.2010-23.11.2015 здійснено повернення позивачу товару на загальну суму 5625,34грн, що підтверджується накладними на повернення товару №ЖТВ06568 від 13.11.2015, №ЖТВ06566 від 13.11.2015, №ЖТВ06564 від 13.11.2015, №ЖТВ06565 від 13.11.2015, №ЖТВ06567 від 13.11.2015, №ЖТВ06613 від 13.11.2015, №ЖТВ06563 від 13.11.2015, №ЖТВ06562 від 13.11.2015, №ЖТВ06561 від 13.11.2015, №ЖТВ06612 від 13.11.2015, №ЖТВ06573 від 13.11.2015, №ЖТВ06574 від 13.11.2015, №ЖТВ06572 від 13.11.2015, №ЖТВ06569 від 13.11.2015, №ЖТВ06571 від 13.11.2015, №ЖТВ06570 від 13.11.2015 (а.с. 96-11).

Також, на підставі укладеного між сторонами договору №1003292/01у про проведення маркетингових досліджень та надання передпродажної підготовки від 29.03.2010 (а.с. 112), шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідачем з позивача здійснено списання коштів за надані маркетингові послуги на суму 18663,51грн.

Таким чином, відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар на загальну суму 1136256,85грн (1111968,09грн + 5625,34грн + 18663,51грн). Тобто, станом на 01.02.2016 неоплаченим відповідачем залишився товар на суму 83138,82грн (1219395,76грн - 1136256,85грн).

Варто зазначити, що у п.5.7. Договору сторони передбачили, що в разі неможливості оплатити поставлений товар у термін, визначений п.5.1. договору, покупець зобов'язаний повернути даний товар на першу вимогу постачальника.

Так, на підставі п.5.7. Договору та ч.2 ст.530 ЦК України, 04.02.2016 позивач направив відповідачу письмову вимогу №31 від 04.02.2016, згідно якої просив останнього впродовж семи днів з моменту отримання вимоги повернути нереалізований товар, або сплатити його вартість у розмірі 83138,82грн (а.с. 113). Зазначену вимогу відповідач отримав 05.02.2016, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 114).

Проте, відповідач залишив вимогу №31 від 04.02.2016 без відповіді та без задоволення.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду в Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир" перед Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб" існувала заборгованість у сумі 83138,82грн.

Разом з тим, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог від 05.04.2016, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 51031,37грн.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві вказує, що сторонами договору поставки узгоджено оплату товару після його реалізації, відтак на момент звернення позивача до господарського суду строк оплати товару ще не настав (а.с. 174).

Вказані доводи відхиляються судом, оскільки обов'язок відповідача повернути товар передбачений п.5.7 договору. При цьому належних та допустимих доказів на підтвердження факту повернення товару або сплати коштів відповідачем не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 51031,37грн боргу є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛДІ-Житомир" (10025, м. Житомир, вул. Вітрука, 9, ідентифікаційний код 35238424) на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарден Клаб" (33003, м. Рівне, вул. Гагаріна, буд. 39, корп. 5А, ідентифікаційний код 21094844):

- 51031,37грн заборгованості,

- 1378,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.04.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу