ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"11" квітня 2016 р. Справа № 911/561/16

За позовом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. 1-го Травня, будинок 38)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ІНВЕСТ ЛТД» (07300, Київська обл., Вишгородський район, місто Вишгород, промисловий майданчик «Карат», будинок 2)

про стягнення 228713 грн.

суддя Шевчук Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 07.04.2016);

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ІНВЕСТ ЛТД» про стягнення 228713грн, з яких: 150000,00грн сплачена позивачем відповідачу сума попередньої оплати по договору №277 від 26.08.2014, нараховані на цю суму за період прострочення з 11.12.2014 по 19.02.2016 3% річних 5363,00грн і інфляційні втрати за період грудень 2014 січень 2016 у сумі 73350,00грн.

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 530, 536, 625, 694 Цивільного кодексу України, статті 193, 198, 220, 224, 225, 230-232 Господарського кодексу України мотивовані невиконанням відповідачем зобовязань по договору №277 від 26.08.2014 та неповерненням на вимогу позивача суми попередньої оплати.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, не скористався наданими йому процесуальними правами, у засідання суду не зявився, відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи,заслухавши пояснення представників позивача суд

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (Замовник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Лакшері Кепітал», яке в подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ІНВЕСТ ЛТД», (Виконавець) 26.08.2014 укладений договір №277 на розробку технічного завдання автоматизації виробництва (арк. с. 11-13), відповідно до якого:

- Замовник протягом 15 діб з моменту підписання даного договору надає виконавцю необхідні технічні завдання для проведення розрахунків та розробки проекту автоматизації технологічних процесів, розробці програмного забезпечення та визначення і підбору необхідного обладнання для стабільного виробництва високоякісного спирту;

- Виконавець протягом 30 днів надає розроблені розрахунки, схеми, звіт по необхідному обладнанню розробці програмного забезпечення та вивчення і підбору необхідного обладнання для проведення Замовником необхідних проплат;

- програмне забезпечення, розроблені схеми та результати підбору необхідного обладнання оформляються актом виконаних робіт;

- після придбання обладнання Виконавець під наглядом кваліфікованих представників Замовника та оформлення наступного договору на проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт проводять монтажно-пускові роботи.

Строк дії Договору встановлений до 31.12.2014 (пункт 5).

Пунктом 3 цього Договору сторони встановили, що за весь обєм проведених робіт згідно до Додатку №1 до даного Договору Замовник сплачує Виконавцю 150000 (сто пятдесят тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ 25000грн, на умовах передплати на протязі 3-х банківських днів після підписання даного Договору.

Згідно пункту 7 Договору Замовник несе відповідальність за відповідність наданої інформації та Виконавець несе відповідальність за правильність (ефективність) розробленого технічного завдання автоматизації виробництва, в т.ч. шляхом повернення коштів передплати у випадку невиконання або неналежного виконання замовлення.

За своєю правовою природою Договір №277 від 26.08.2014 є договором підряду.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 846 цього Кодексу визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з рахунком-фактурою №СФ-0000001 від 26.08.2014 та податкових накладних №367, 368, 369 від 28.08.2014 позивачем на виконання Договору №277 від 26.08.2014 платіжним дорученням №1930 від 28.08.2014 здійснена оплата на суму 150000грн (арк. с. 14-18).

Докази виконання відповідачем передбачених Договором робіт відсутні.

Позивач 04.12.2014 звернувся до відповідача з претензією №5-859, в якій з посиланням на невиконання відповідачем робіт по Договору №277 від 26.08.2014 та відсутністю потреби у розробці такого технічного завдання просив в 7-денний строк повернути суму попередньої оплати в розмірі 150000,00 (сто пятдесят тисяч) грн. (арк. с. 19-22).

Докази повернення відповідачем вказаних грошових коштів відсутні.

Таким чином, оскільки Договір №277 від 26.08.2014 припинив свою дію 31.12.2014, відповідач свої зобовязання за цим Договором не виконав, сплачені позивачем по цьому Договору грошові кошти у сумі 150000,00грн не повернув останньому, а тому з 01.01.2016 відповідач безпідставно зберігає у себе зазначені грошові кошти.

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Доводи позивача відповідачем не спростовані.

Оскільки докази повернення відповідачем позивачу сплачених останнім на виконання Договору грошових коштів у сумі 150000,00грн відсутні, то позовна вимога про стягнення з відповідача 150000,00грн обґрунтована і підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 3% річних у сумі 5363,00грн і інфляційні втрати у сумі 73350,00грн, то суд встановив наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України, з посиланням на яку позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних у сумі 5363,00грн і інфляційні втрати у сумі 73350,00грн, встановлено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статті 1214 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами у разі припинення дії Договору №277 від 26.08.2014 та збереження грошових коштів без достатньої правової підстави не встановлено цим Договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Такої правової позиції у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у справі № 910/2899/14|3-39гс15 від 15.04.2015, яку господарським судам доведено до відома Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 20.10.2015 № 01-06/1837/15 «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів».

У справі № 910/2899/14|3-39гс15, яка розглядалась Верховним Судом України, ПАТ «Маріупольгаз» просило стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами із 30 вересня 2012 року, тобто з того моменту, коли між сторонами вже не існувало договірних відносин поставки і, як встановлено рішенням суду від 28 жовтня 2013 року у справі N 910/17758/13, виникли відносини з безпідставного збереження грошових коштів. При цьому позивач вважав можливим нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону (частина перша статті 8 ЦК України) на підставі приписів частини першої статті 1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі невстановлення договором позики розміру процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Верховний Суд України у цій постанові зазначив, що правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок припинення договору поставки і безпідставного збереження грошових коштів, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої статтею 8 ЦК України.

При цьому Верховний Суд України вказав, що аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Оскільки з 01.01.2015 відповідач безпідставно зберігає у себе грошові кошти у сумі 150000,00грн, які відповідно до пункту 7 Договору №277 від 26.08.2014 він повинен був повернути позивачу у випадку невиконання замовлення, то суд вважає, що до правовідносин, що склалися між сторонами внаслідок припинення Договору №277 від 26.08.2014 і безпідставного збереження грошових коштів має бути по аналогії закону, передбаченої статтею 8 Цивільного кодексу України, застосована стаття 625 цього Кодексу в частині визначення розміру процентів, нарахування яких передбачено статтею 536 цього Кодексу.

Позивач у позовній заяві просить стягнути за період прострочення з 11.12.2014 по 19.02.2016 3% річних у сумі 5363,00грн.

Суд вважає, що позивачем невірно визначений початок періоду, за який можуть нараховуватись проценти за користування чужими безпідставно збереженими грошовими коштами.

Безпідставне зберігання грошових коштів має місце з 01.01.2015, а тому за період з 01.01.2015 по вказане позивачем 19.02.2016 за розрахунком суду 3% річних становить:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
150000.0001.01.2015 - 19.02.20164153 %5116.44

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за період з 01.01.2015 по 19.02.2016 у сумі 5116,44грн.

Стягнення інфляційних втрат за період безпідставного збереження грошових коштів діючим законодавством не передбачене (стаття 1214 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно збережені грошові кошти у сумі 150000,00грн і 3% річних у сумі 5116,44грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при частковому задоволенні позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД-ІНВЕСТ ЛТД» (07300, Київська обл., Вишгородський район, місто Вишгород, промисловий майданчик «Карат», будинок 2, код 38517030) на користь Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (10008, Житомирська обл., місто Житомир, вул. 1-го Травня, будинок 38, код 00375504) грошові кошти у сумі 155116,44грн (сто пятдесят пять тисяч сто шістнадцять грн., 44 коп.), з яких: 150000,00грн - безпідставно збережені грошові кошти, 5116,44грн 3% річних, та витрати по сплаті судового збору у сумі 2326,75грн (дві тисячі триста двадцять шість грн.. 75 коп.)

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складене і підписане 13.04.2016.