номер провадження справи 20/27/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 Справа № 908/526/16

За позовом Приватного підприємства Никифоров (61004, м. Харків, вул. Примакова, буд. 46)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Рентасервіс (69118, м. Запоріжжя, вул. Луначарського, буд. 21)

про стягнення суми 171685,79 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 30.01.2014 р.);

Від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача суми 170010,79 грн., із яких: сума 164659,44 грн. основного боргу, сума 1646,59 грн. нарахованої штрафної неустойки, сума 1434,57 грн. нарахованих відсотків, сума 2270,19 грн. інфляційних збитків.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.02.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/526/16, справі присвоєно номер провадження 20/27/16, справу призначено до розгляду на 17.03.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 11.04.2016 р.

У судовому засіданні 11.04.2016 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

04.04.2016 р. від позивача поштою надійшла заява, яка по суті є заявою про збільшення позовних вимог. Копія заяви направлена відповідачу поштою 01.04.2016 р., що підтверджується фіскальним чеком.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги мотивовано наступним. Позивачем за умовами договору купівлі-продажу № 180915/1 від 18.09.2015 р. та специфікації № 1, згідно з видатковими накладними № 1520 від 21.09.2015 р., № 1531 від 23.09.2015 р., № 1557 від 28.09.2015 р., поставлено відповідачу товар на загальну суму 164659,44 грн. Відповідач за товар не розрахувався. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 526, 530, 549, 550, 552, 610, 611, 612, 625, 632, 655, 691, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 265 ГК України, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму основного боргу 164659,44 грн., суму нарахованої штрафної неустойки 1646,59 грн., суму нарахованих відсотків 2280,93 грн., інфляційних збитків 3098,83 грн. Також у судовому засіданні представник позивача письмово уточнив, що при підготовці заяви про збільшення розміру позовних вимог допущено помилку в розрахунку 3% річних. Розмір відсотків просить вважати 2280,93 грн. Зазначене уточнення судом прийняте до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

Відповідач у судові засідання не зявлявся, причини неявки суду невідомі. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином: ухвала про порушення провадження в справі та ухвала про відкладення розгляду справи направлялися відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві та у ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.03.2016 р.: 69118, м. Запоріжжя, вул. Луначарського, буд. 21. Поштове відправлення з ухвалою про порушення провадження в справі повернуте підприємством зв'язку на адресу суду з поміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання. Будь-яких заяв, клопотань, письмового відзиву від відповідача до суду не надійшло.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. N 18 розяснено, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2015 р. між Приватним підприємством Никифоров (продавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Рентасервіс (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу № 180915/1, за умовами якого продавець зобовязався поставити та передати у власність (повне господарське відання) покупця товар, а покупець зобовязався прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Найменування товару: сантехнічні вироби та комплектація до цих виробів з чорного та кольорового металу власного виробництва продавця, інший товар в асортименті (п.п. 1.1, 1.2).

Згідно з п.п. 7.1 7.3 ціна за одиницю товару встановлюється за узгодженням сторін. Загальна сума за даним договором: згідно накладним. Ціни за даним договором зазначені з урахуванням ПДВ.

У розділі 8 договору сторони узгодили порядок розрахунків. Відповідно до п. 8.1 передплата 100% або протягом 15 днів з моменту отримання партії товару. Порядок оплати: на розрахунковий рахунок (п. 8.2). Вид розрахунків: безготівковий (п. 8.3).

Відповідно до п. 9.1 договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку до 31.12.2016 р

Між сторонами до договору була підписана специфікація № 1, в якій визначено найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна з ПДВ за одиницю товару, сума з ПДВ, зазначено загальну вартість товару (суму специфікації), а також термін поставки не пізніше 30.09.2015 р.

Укладенню договору передувало письмове звернення відповідача до позивача з листом від 15.09.2015 р. № 2015/09/15-01, відповідно до якого відповідач просив поставити йому перераховану продукцію позивача не пізніше 30.09.2015 р.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату № 1041 від 18.09.2015 р. на суму 101403,60 грн., № 1052 від 23.09.2015 р. на суму 4778,40 грн., № 1072 від 28.09.2015 р. на суму 58477,44 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Никифоров» виконано зобовязання за договором. Згідно з видатковою накладною № 1520 від 21.09.2015 р. відповідачем на підставі довіреності № 4/09/15 від 21.09.2015 р. отримано товар на суму 101403,60 грн. Згідно з видатковою накладною № 1531 від 23.09.2015 р. відповідачем на підставі довіреності № 4/09/15 від 21.09.2015 р. отримано товар на суму 4778,40 грн. Згідно з видатковою накладною № 1557 від 28.09.2015 р. відповідачем на підставі довіреності № 6/09/15 від 28.09.2015 р. отримано товар на суму 58477,44 грн. Всього відповідачу було поставлено товару на загальну суму 164659,44 грн. Підписи представника відповідача в графі «отримав(ла)» на усіх видаткових накладних скріплені круглою печаткою товариства.

Оригінали видаткових накладних та довіреностей на отримання цінностей оглядалися судом у судовому засідання, копії містяться в матеріалах справи.

Відповідно до позовної заяви та усних пояснень представника позивача, наданих у судових засіданнях, відповідач оплату за отриманий товар не здійснив.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження в даній справі.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК, є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Правовідносини сторін врегульовано договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за умовами договору купівлі-продажу № 180915/1 від 18.09.2015 р. був поставлений відповідачу товар згідно з зазначеними вище видатковими накладними № 1520 від 21.09.2015 р., № 1521 від 23.09.2015 р., № 1557 від 28.09.2015 р. У даних видаткових накладних міститься посилання на договір № 180915/1 від 18.09.2015 р.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в судовому розгляді спору не скористався, поставку товару не заперечив, доказів виконання грошового зобовязання за договором № 180915/1 від 18.09.2015 р. суду не надав.

Суд вважає встановленим факт поставки (передачі) позивачем відповідачу товарів за умовами договору купівлі-продажу № 180915/1 від 18.09.2015 р.

Задовольняючи позов у частині стягнення основної суми боргу, суд бере до уваги, що факт поставки підтверджується підписаними двома сторонами видатковими накладними, оригінали яких оглядалися судом у судовому засіданні. Відповідач укладення договору купівлі-продажу № 180915/1 від 18.09.2015 р. не заперечив, отримання товару за видатковими накладними, які покладено в підставу позову, не спростував.

Позовна вимога про стягнення суми основного боргу в розмірі 164659,44 грн. є обґрунтованою, доведеною, основаною на законі.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суми 2280,93 грн. 3% річних, нарахованих за період із 14.10.2015 р. по 31.03.2016 р. включно, та суми 3098,83 грн. інфляційних збитків, нарахованих за період із жовтня 2015 р. по лютий 2016 р. включно.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним. Вимога про стягнення 3% річних та інфляційних заявлена обґрунтовано.

У судовому засіданні 11.04.2016 р. представник позивача надав письмове пояснення, в якому зазначив, що термін прострочення платежу відповідачем розраховувався із 14.10.2015 р. по 31.03.2016 р. включно, що склало 169 календарних днів.

Перевіривши розрахунок 3% річних за допомогою інформаційної системи «Законодавство», здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки. По-перше, за зазначений позивачем період із 14.10.2015 р. по 31.03.2016 р. включно кількість днів прострочення становить 170, а не 169. По-друге, 2015 рік мав 365 днів, а не 366. За вказаний позивачем період із 14.10.2015 р. по 31.03.2016 р. сума 3% річних становить 2297,36 грн., за 169 днів прострочення 2283,86 грн. Враховуючи приписи ст.ст. 22, 83 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог, кількості днів прострочення (169), із відповідача стягується заявлена сума 2280,93 грн. відсотків.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, станом на останній день жовтня 2015 р. (остання поставка відбулася 28.09.2015 р., оплата повинна була здійснена протягом 15 днів із моменту отримання товару, тобто в жовтні 2015 р.) сума боргу становила 164659,44 грн., тому інфляційні втрати на зазначену суму боргу повинні розраховуватися за період із листопада 2015 р. по лютий 2016 р. включно та становлять суму 5308,41 грн. Враховуючи приписи ст.ст. 22, 83 ГПК України, суд не виходить за межі позовних вимог, з відповідача стягується сума 3098,83 грн. інфляційних збитків.

Позивачем заявленому вимогу про стягнення з відповідача суми 1646,59 грн. нарахованої штрафної неустойки.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми, невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

У пункті 10.2 договору сторони визначили, що покупець за даним договором несе відповідальність за несвоєчасну оплату товару штрафна неустойка в розмірі 1,0% від суми за відвантажувальною накладною.

Розрахунок штрафної неустойки позивачем зроблений правильно (164659,44 грн. х 1% = 1646,59 грн.). З відповідача стягується сума 1646,59 грн. нарахованої штрафної неустойки.

На підставі викладеного, позов у цілому задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 2575,29 грн. стягується з відповідача.

До заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка надійшла до суду 04.04.2016 р., позивач додав копію квитанції (платіж № 14 від 01.04.2016 р.), відповідно до якої перерахував суму 2575,29 грн. Оскільки, станом на день розгляду спору в суді, відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» підтвердження щодо зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України до господарського суду не надійшло (відсутнє), з позивача в доход Державного бюджету України стягується недоплачена сума судового збору в розмірі 25,13 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентасервіс» (69118, м. Запоріжжя, вул. Луначарського, буд. 21, ) на користь Приватного підприємства «Никифоров» (61004, м. Харків, вул. Примакова, буд. 46, ) суму 164659 (сто шістдесят чотири тисячі шістсот пятдесят девять) грн. 44 коп. основного боргу, суму 1646 (одна тисяча шістсот сорок шість) грн. 59 коп. нарахованої штрафної неустойки, суму 2280 (дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 93 коп. відсотків, суму 3098 (три тисячі девяносто вісім) грн. 83 коп. інфляційних збитків, суму 2575 (дві тисячі пятсот сімдесят пять) грн. 29 коп. судового збору. Видати наказ.

Стягнути з Приватного підприємства «Никифоров» (61004, м. Харків, вул. Примакова, буд. 46, ) в доход Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі (Орджонікідзевський район), 22030001, банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , № рахунку 3007) суму 25 (двадцять пять) грн. 13 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено 15 квітня 2016 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.