донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.04.2016 справа №7/5009/2158/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1В ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:

від позивача: від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_5 довір. не прибув не прибув
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юлія+А", м. Запоріжжя
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від22 лютого 2016 р.
у справі№ 7/5009/2158/11 (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "ТАСкомбанк", м. Київ
до відповідача Приватного підприємства "Юлія+А", м. Запоріжжя
про за участю, в порядку ст. 30 ГПК України за заявою прозвернення стягнення на майно Головного територіального Управління юстиції у Запорізькій області, м. Запоріжжя Публічного акціонерного товариства "ТАСкомбанк", м. Київ зміну способу виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013р. по справі № 7/5009/2158/11

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.02.2016р. по справі №7/5009/2158/11:

- задоволено заяву Публічного акціонерного товариства ТАСкомбанк про зміну способу виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013р.;

- змінено спосіб виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013р. по справі 7/5009/2158/11 шляхом видозмінення майнової форми виконання на грошову;

- стягнуто з Приватного підприємства Юлія+А, 69098, м.Запоріжжя, вул.Бочарова, буд, 3 (8) на користь Публічного акціонерного товариства ТАСкомбанк, (юридична адреса: 04073, м. Київ, вул. Куренівська, 15А, фактична адреса: 04073, м.Київ, вул. С.Петлюри, 30, ), заборгованість за кредитним договором, що встановлена рішенням суду в сумі 6 421 361 (шість мільйонів чотириста двадцять одна тисяча триста шістдесят одна) грн. 61 коп., яка складається з 5000000 (пять мільйонів) грн. 00 коп. боргу по тілу кредиту, 768617 (сімсот шістдесят вісім шістсот сімнадцять) грн. 09 коп. боргу по відсотках за кредит, 652744 (шістсот пятдесят дві тисячі сімсот сорок чотири) грн. 52 коп.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Приватне підприємство "Юлія+А", м. Запоріжжя звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.02.2016р. по справі №7/5009/2158/11, прийняти нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013р.

Скаржник вважає, що ухвала місцевого господарського суду від 22.02.2016р. по справі №7/5009/2158/11 підлягає скасуванню як така, що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права при не повному дослідженні доказів, з огляду на той факт, що в його власності знаходиться майно на яке підлягає звернути стягнення відповідно до наказу господарського суду Запорізької області №7/5009/2158/11 від 08.07.2013р., у звязку із чим вважає висновок суду першої інстанції щодо відсутності вищезазначеного майна безпідставним. Крім того, факт наявності в його власності майна на яке підлягає звернути стягнення, підтверджується діями державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2015р. та складанням акту опису та арешту майна від 28.01.2016р.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.03.2016р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Мясищев А.М., Будко Н.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.04.2016р. у звязку із перебуванням судді Мясищева А.М. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Дучал Н.М. Будко Н.В.

Позивач у судовому засіданні 11.04.2016р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання 11.04.2016р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Представник Головного територіального Управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання 11.04.2016р. не прибув, через канцелярію суду надав заперечення, яким просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Крім того, просив розглянути скаргу без участі його представника.

Вищевказане клопотання було розглянуто та задоволено судом.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Запорізької області від 17.06.2013 р. позов Публічного акціонерного товариства ТАСкомбанк задоволено; звернуто стягнення на предмет іпотеки: об'єкт нерухомості, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Бочарова, буд.3, загальною площею 2573,5 кв.м і належить на праві власності ПП Юлія+А (69098, м.Запоріжжя, вул.Бачарова, буд. 3) за початковою ціною, встановленою висновком судової експертизи № 2982-12 від 15.05.2013р. 9082984 в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № КР 69-2007 від 05.10.2007, на суму 6421361,61 грн., яка складається з 5000000,00 грн. боргу по тілу кредиту, 768617,09 грн. боргу по відсотках за кредит, 652744,52 грн. пені на користь Публічного акціонерного товариства Таскомбанк про що було видано відповідний наказ від 08.07.2013р.

В силу статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на території України та виконуються в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2013р. ВП №39945611 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області №7/5009/2158/11 від 08.07.2013р.

Актом опису та арешту майна від 25.10.2013р. було описано та накладено арешт на наступне майно: нежиле приміщення літ А-9 загальною площею 2573,5 кв.м., що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Бочарова 3 прим. 130, що належить на праві власності ПП «Юлія+А».

Також держвиконавцем 25.10.2013р. було винесено постанову ВП №39945611 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на обєкт нерухомості, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3, загальною площею 2573,5 кв.м.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16.02.2015р. ВП №39945611 було повернуто наказ господарського суду Запорізької області №7/5009/2158/11 від 08.07.2013р. стягувачу, у звязку із відсутністю у боржника майна на яке необхідно звернути стягнення відповідно до виконавчого документа. Зазначена постанова була винесена на підставі п.6 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

У звязку із винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 16.02.2015р., якою було встановлено факт відсутності у боржника майна на яке необхідно звернути стягнення відповідно до виконавчого документа, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013р. шляхом видозмінення майнової форми виконання на грошову та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, що встановлена рішенням суду в сумі 6 421 361 грн. 61 коп., яка складається з 5000000 грн. 00 коп. боргу по тілу кредиту, 768617 грн. 09 коп. боргу по відсотках за кредит, 652744 грн. 52 коп.

При розгляді вищезазначених вимог колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

У п.7.1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Як вбачається із наказу господарського суду Запорізької області №7/5009/2158/11 від 08.07.2013р. майно на яке необхідно звернути стягнення розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул. Бочарова, буд.3, загальною площею 2573,5 м2 і належить на праві власності приватному підприємству Юлія+А.

Матеріали справи свідчать, що з моменту прийняття господарським судом Запорізької області ухвали про порушення провадження від 26.04.2011р. у справі №7/5009/2158/11, площа майна, яке є предметом договору іпотеки №ДЗ 112-07 від 05.10.2007р. та на яке позивач просив звернути стягнення, змінювалась.

Так, відповідно до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 29.10.2013р. за боржником приватним підприємством "Юлія+А" на праві власності зареєстровано нежиле приміщення,яке розташоване за адресою: м. Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Бочарова, будинок, 3, літ. А-9, приміщення 130; загальна площа майна 2577,8кв.м.

Таким чином, з огляду на матеріали справи колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спірне нерухоме майно наявне на теперішній час, разом з цим, воно зареєстроване за боржником з іншими ідентифікуючими ознаками (більша площа (2577,8кв.м.), деталізація номеру (приміщення 130) та літера приміщення (літ. А-9)), ніж ознаки майна на яке необхідно звернути стягнення відповідно до наказу господарського суду Запорізької області №7/5009/2158/11 від 08.07.2013р. (лише адреса цього приміщення та його площа 2573,5 м2 ).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що наявність вищезазначених обставин, зокрема збільшення боржником площі приміщення після передачі в іпотеку, суттєво ускладнюють виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013 р. у спосіб, встановлений цим рішення, що є підставою для зміни його способу та порядку виконання відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи вказану постанову, апеляційний суд виходить, зокрема, з того, що згідно ст. 129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду. Статтею 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено поняття «обовязковість судових рішень», яке полягає в тому, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_6 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Враховуючи наведене, з огляду на факт невиконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013 р. понад два роки, наявність обставин, що ускладнюють виконання вищезазначеного рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо задоволення заяви Публічного акціонерного товариства ТАСкомбанк про зміну способу виконання рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2013р. з підстав наведених вище.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала господарського суду Запорізької області від 22.02.2016р. по справі №7/5009/2158/11 підлягає залишенню без змін з підстав, викладених в постанові суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юлія+А", м. Запоріжжя на ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.02.2016р. по справі №7/5009/2158/11 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 22.02.2016р. по справі №7/5009/2158/11 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_7