ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Справа № 914/1408/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління № 303/23/5022 від 31.12.2015р.

на рішення господарського суду Львівської області від 17.12.2015р.

у справі № 914/1408/15

за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, м. Львів

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ВП «ЗВЗ», м. Червоноград, Львівська область

про заміну поставленого товару неналежної якості та стягнення штрафу,

за участю представників сторін:

- прокурор Грабарук В.А.;

- від Міністерства оборони України ОСОБА_2;

- від позивача ОСОБА_3;

- від відповідача ОСОБА_4

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2016р. у справі № 914/408/15 апеляційну скаргу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління прийнято до провадження у складі колегії суддів: Орищин Г.В. головуючий суддя, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Розпорядженням виконуючого обовязки голови Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2016р. в склад судової колегії по розгляду даної справи внесено зміни, замість судді Данко Л.С. введено суддю Бойко С.М.

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України учасникам судового процесу розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.12.2015р. у справі №914/1408/15 (суддя Коссак С.М.) в позові відмовлено повністю, cтягнуто з Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (надалі ЗТКЕУ) в дохід Державного бюджету України 5540,00грн. судового збору.

Вказане рішення місцевого господарського суду обґрунтоване тим, що ні прокурором, ні позивачами не було доведено факту неналежної якості переданого відповідачем вугілля та не спростовано документів, які підтверджують якість цього вугілля. З врахуванням цієї обставини підстав для заміни поставленого товару та застосування штрафних санкцій, передбачених договором зберігання, суд не знайшов.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при прийнятті рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 268 ГК України та ст. 949 ЦК України, які врегульовують необхідність поставки товарів згідно вимог стандартів, технічних умов, іншій технічній документації а також визначають порядок повернення речі зі зберігання. Крім того, скаржник звернув увагу на те, що судом безпідставно не взято до уваги висновків ТзОВ «Рівнетеплоенерго» за результатами визначення якості проб вугілля відібраних зі складу про те, що показники якості цих проб не відповідають показникам, зазначених в посвідченнях якості на вугілля.

Відповідач вимог ухвал суду від 16.01.2016р. та від 11.02.2016р. не виконав та не подав відзиву на апеляційну скаргу. Разом з тим, в судовому засіданні він усно заперечив проти вимог і доводів апеляційної скарги, а в матеріалах справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті відповідно до ст.75 ГПК України.

Перший заступник військового прокурора Західного регіону України у своєму відзиві підтримав апеляційну скаргу ЗТКЕУ і зазначив, що вона є обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

04.11.2014р. між ЗТКЕУ (замовником) та товариством з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) ВП «ЗВЗ» (постачальником) було укладено договір №9 про закупівлю товарів за державні кошти (надалі договір поставки), відповідно до якого постачальник зобовязувався у 2014 році поставити замовникові вугілля камяне марки ГР (ДКПП 016:2010-05.10.1), зазначене у специфікації (додаток 1 до договору), а замовник прийняти та оплатити такий товар.

У специфікації на постачання вугілля камяного марки ГР (а.с. 21-22), відповідно до пунктів 1.1 1.2, 5.1 5.3 договору поставки, сторонами погоджено найменування товару вугілля камяне марки ГР, зольність на сухий стан палива не більше 40%, загальна волога на робочий стан не більше 8,9%, розмір кусків 0-200 мм. Крім цього, визначено одержувачів (серед яких Івано-Франківська КЕЧ, КЕВ м. Мукачеве, КЕВ м. Хмельницький, КЕВ м. Чернівці), місце постачання, кількість товару (16970 тон), ціну товару (20193960,60 грн), строк постачання (до 24.12.2014р.).

18.12.2014р. між сторонами було укладено договір зберігання №11 (надалі договір зберігання), за умовами якого ЗТКЕУ (поклажодавець) передає, а ТзОВ ВП «ЗВЗ» (зберігач) приймає на зберігання протягом строку цього договору вугілля камяне марки ГР у кількості 13436 тон та якістю, визначеною договором поставки №9 від 04.11.2014р. Строк дії договору зберігання встановлений сторонами до 28.02.2015р. (п.6.2). Цього ж дня, 18.12.2014р., сторонами було підписано акт прийому-передачі вугілля камяного марки ГР у кількості 13436 тон. на склад зберігача.

Як вбачається з пояснень позивача і долучених ним документів та не заперечується відповідачем, ТзОВ ВП «ЗВЗ» у лютому 2015 року зі свого складу відправила до Івано-Франківської КЕЧ, КЕВ м. Мукачеве, КЕВ м. Хмельницький, КЕВ м. Чернівці вугілля марки ГР у загальній кількості 908 тон.

На підставі проведених пробних топок за допомогою отриманого вугілля комісіями Івано-Франківської КЕЧ, КЕВ м. Мукачеве, КЕВ м. Хмельницький, КЕВ м. Чернівці було складено акти від 13.02.2015р., 20.02.2015р.,17.02.2015р., 18.02.2015р. (а.с.27-30), у яких зафіксовано «низьку якість (калорійність) вугілля і невідповідність його сертифікату». У звязку з цим, представниками одержувачів вугілля було відібрано проби вугілля, яке знаходилось на їхніх складах, про що складено відповідні акти відбору проб вугілля від 26.02.2015р., 25.02.2015р., (а.с. 31-35), а самі проби направлено до ТзОВ «Рівнетеплоенерго» для визначення показників якості вугілля.

Листами від 03.03.2016р., 10.03.2015р., 26.02.2015р. ТзОВ «Рівнетеплоенерго» (а.с. 36-40, 44-46) повідомило одержувачів вугілля про те, що хімічною лабораторією з контролю якості палива та олив ТзОВ «Рівнетеплоенерго» були проведені випробовування представлених лабораторних зразків проби камяного вугілля та встановлено, що показники якості лабораторних зразків проби камяного вугілля не відповідають показникам, зазначеним в посвідченні про якість вугілля, відвантаженого споживачу.

У звязку з цим, ЗТКЕУ направило відповідачу претензії №1, 2, 3 від 16.03.2015р. та №4 від 20.03.2015р. з питання заміни вугілля камяного марки ГР на товар належної якості та сплату штрафу за погіршення якості товару (а.с. 47-54).

Оскільки заміна вугілля не була здійснена, штраф не сплачений, у звязку з твердженням відповідача, що ним було дотримано умови щодо якості вугілля (а.с. 57, 59, 60) з посиланням на відповідні посвідченнями якості, позивач звернувся до господарського суду із позовом про заміну поставленого товару неналежної якості у загальній кількості 908 тон на суму 1080501,84 грн. та стягнення 216100,36 грн. штрафу

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору поставки та договору зберігання.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 268 ГК України встановлено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Відповідно до п.2.1. договору поставки, постачальник повинен передати (поставити) замовнику товар, який за маркою повинен відповідати ДСТУ 3472, а в частині вмісту масової долі кусків за ГОСТ 19242 передбачуваного для комунально побутових потреб. Якість товару підтверджується посвідченням якості (виданим виробником). Постачальник зобовязується відправляти оригінал чи його копію з кожною окремою партією товару на адресу представника замовника (одержувача) товару.

У специфікації до договору поставки сторонами було визначено вимоги до найменування та характеристик товару, який підлягав поставці, а саме: вугілля камяне марки ГР, зольність на сухий стан палива не більше 40%, загальна волога на робочий стан не більше 8,9%, розмір кусків 0-200 мм.

У пунктах 2.2 2.4 договору поставки сторони визначили порядок прийняття товару (шляхом складення акту, який підтверджує приймання товару по кількості та якості), порядок документального оформлення сторонами невідповідності товару вимогам щодо кількості (шляхом складення комерційного акту за участю представників обох сторін), а також наслідки для постачальника за поставку товару з порушенням умов п.2.1 договору поставки. У пункті 2.5 договору поставки сторони визначили, що приймання товару за кількістю та якістю у всіх випадках, неврегульованих цим договором, здійснюється відповідно до вимог ГОСТ 1137-64 «Вугілля буре, камяне, антрацит, горючі сланці та брикети. Правила приймання за якістю», а також відповідно до умов Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_7 СРСР від 15.06.1965р. №П-6) та Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (затвердженої постановою Державного арбітражу при ОСОБА_7 СРСР від 15.06.1965р. №П-7) з доповненнями та змінами.

Судом першої інстанції встановлено на підставі пояснень сторін, що станом на день передачі товару за договором поставки претензій щодо якості товару зі сторони замовника не було. В матеріалах справи також відсутні комерційні акти, чи будь-які інші письмові докази, що підтверджують наявність претензій будь-якої зі сторін щодо кількості чи якості поставленого вугілля станом на момент здійснення поставки. В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторонами були підтверджені вищевказані обставини.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору поставки, сторонами 18.12.2014р. було укладено наступний правочин договір зберігання №11, за яким відповідач одержав на зберігання вугілля камяне марки ГР у кількості 13436 тон, яке було цього ж дня передане йому на зберігання відповідно до акту прийому-передачі. У вказаному акті сторонами зазначено, що станом на день передачі товару на зберігання, претензій щодо кількісних та якісних показників вугілля у зберігача не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. В силу положень ч. 1 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до п.4.2. договору зберігання, зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність товару з моменту передання товару на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцем. У разі погіршення якості товару зберігачем здійснюється його заміна на товар належної якості протягом 30 днів з моменту отримання зберігачем повідомлення про це, а також поклажодавцю сплачується штраф у розмірі 20 відсотків від вартості товару, який визнано недоброякісним.

В п. 1.2 договору зберігання сторони визначили, що послуги зберігання товару, а також постачання товару до визначених договором поставки місць, надаються зберігачем поклажодавцю безоплатно. Окремого порядку повернення товару зі зберігання договором зберігання не передбачено.

Згідно з п. 5.2 - 5.3 договору поставки, одержувачами товару є представники замовника, а деталізована інформація про місце кінцевої доставки товару відображається у специфікації. Постачальник поставляє товар залізничним та/або автомобільним транспортом, згідно з установленими нормами відвантаження. Специфікацією на постачання вугілля камяного марки ГР визначено, зокрема, наступних одержувачів: Івано-Франківську КЕЧ, КЕВ м. Мукачева, КЕВ м. Хмельницький, КЕВ м. Чернівці.

Факт отримання товару одержувачами у загальній кількості 908 тон сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, зокрема актами проведення пробних топок вугілля, у яких зазначено про отримання камяного вугілля у відповідній кількості Івано-Франківською КЕЧ, КЕВ м. Мукачева, КЕВ м. Хмельницький, КЕВ м. Чернівці від постачальника ТзОВ ВП «ЗВЗ» за допомогою залізничного транспорту.

З матеріалів справи також вбачається, що відбір проб камяного вугілля марки ГР для визначення якісних показників цього вугілля здійснювався позивачем без участі відповідача зі складів відповідних одержувачів, а саме Івано-Франківської КЕЧ, КЕВ м. Мукачева, КЕВ м. Хмельницький, КЕВ м. Чернівці, що підтверджується відповідними актами відбору проб та висновками ТзОВ «Рівнетеплоенерго» за результатами аналізу цих проб. В судовому засіданні вказані обставини сторонами не заперечувались.

Відповідно до положень п.36 ГОСТ 1137-64 «Вугілля буре, камяне, антрацит, горючі сланці та брикети. Правила приймання за якістю», порядок і строки приймання продукції по якості у споживача визначаються Інструкцією про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при ОСОБА_7 СРСР від 15.06.1965р. №П-7. Відповідно до п. 26 цієї Інструкції, у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обовязковими правилами чи договором для визначення якості продукції передбачений відбір взірців (проб), особи, які беруть участь в прийманні продукції за якістю, зобовязані відібрати взірці (проби) такої продукції. Відбір взірців (проб) здійснюється у повній відповідності з вимогами вказаних вище нормативних актів. Відібрані взірці (проби) опечатуються або пломбуються і забезпечуються етикетками з підписами осіб, які беруть участь у відборі.

Пунктом 7.2, 7.3, 7.10 ДСТУ 7146:2010 «Вугілля камяне та антрацит для побутових потреб» встановлено, що вугілля приймають і постачають партіями порядок і періодичність випробування установлюють згідно з ДСТУ 4096. Партію вугілля вважають прийнятою до відправлення якщо від неї відібрано обєднану пробу товарну пробу згідно з ДСТУ 4096 та оформлено посвідчення якості.

Відповідно п. 4.1, 4.2 ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, камяне, антрацит горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторних випробувань», відбір обєднаних проб виконують від кожної партії палива. Відбір проб провадять: від потоку палива в місцях його перепаду або з поверхні транспортувального пристрою; від нерухомого прошарку палива, завантаженого в транспортні засоби.

Пунктом 8.5. ДСТУ 4096-2002 визначено, що у тих випадках, коли неможливо виконати відбір проб від палива, що складується, методами, передбаченими цим стандартом або ГОСТ 11223, допускається відбір проб безпосередньо зі складів палива. Разом з тим, в п. 8.6 встановлено, що результати визначення якості за пробами, відібраними зі складу, не можуть використовуватися під час розрахунків за якістю палива.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, актів відбору проб вугілля, відбір проб здійснено зі складу після розвантаження вугілля. Вказаний факт не заперечується жодною із сторін спору та підтверджується самими актами відбору проб та актами пробної топки поставленого вугілля.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що висновки лабораторних досліджень, проведених ТзОВ «Рівнетеплоенерго» не можуть свідчити про невідповідність якості вугілля характеристикам, які зазначені в посвідченні якості вугілля, оскільки при відборі проб вугілля не було дотримано встановленої процедури відбору, а саме проведено відбір зразків з розвантаженого вугілля всупереч вимогам пунктів 6.1, 6.2, 8.5, 8.6 ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам'яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторних випробувань», що унеможливлює встановити походження, первинну якість відібраного вугілля та його відправника.

Цим самим спростовуються доводи скаржника про безпідставне неврахування судом першої інстанції висновків ТзОВ «Рівнетеплоенерго» за результатами визначення якості проб вугілля, що були відібрані представниками позивача зі складу.

Також, виходячи з наведеного, безпідставними є доводи скаржника про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які врегульовують необхідність поставки товарів згідно вимог стандартів, технічних умов, іншій технічній документації, а також, які визначають порядок повернення речі зі зберігання. Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про наявність у позивача претензій щодо якості товару на момент приймання товару від відповідача як в момент його передачі за договором поставки, так і за договором зберігання.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Додатково колегія суддів бере до уваги те, що з метою всебічного та повного зясування обставин справи, зокрема, визначення відповідності якості поставленого вугілля, судом першої інстанції призначалася відповідна експертиза.

Як вбачається з акту №2 від 22.10.2015р., підписаному представниками відповідача та представниками Західного ТКЕУ, комісія склала акт про наявність у постачальника ТОВ ВП «ЗВЗ» арбітражної проби вугілля, що було відвантажене споживачу КЕВ м. Мукачеве, КЕВ м. Чернівці, КЕВ м. Хмельницький та Івано Франківська КЕЧ. Відбір цієї проби проводився з партії вугілля, що було відвантажене на адресу КЕВ м. Хмельницький (вагони №№ 62997440, 60251857, 60234960), КЕВ м. Чернівці (вагони №№ 60252145, 62253083), Івано-Франківської КЕЧ (вагони №№60400926, 65243131, 60421419), КЕВ м. Мукачева (вагони №№ 67386730, 60412400, 67851279, 60506110, 67613208). Комісією було вирішено направити вказану арбітражну пробу до вуглехімічної лабораторії Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» ДП «Львіввугілля».

За результатами проведення лабораторних досліджень проби, ВП «Управління технічного контролю якості вугілля і стандартів» ДП «Львіввугілля» було встановлено, що: 1) в лабораторної проби №7590: масова частка загальної вологи на робочий стан вугілля становить 7,7% ГОСТ 11014-81, зольність на сухий стан палива 33,5% ГОСТ 11022-95; 2) в лабораторної проби №7591: масова частка загальної вологи на робочий стан вугілля становить 5,7% ГОСТ 11014-81, зольність на сухий стан палива 36,6% ГОСТ 11022-95.

Вказані показники відповідають умовам, зазначеним у специфікації на постачання камяного вугілля марки ГР, що є додатком №1 до договору постачання.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При поданні апеляційної скарги скаржник одночасно просив відстрочити сплату судового збору. Ухвалою від 16.01.2016р. апеляційну скаргу ЗТКЕУ було прийнято судом до свого провадження та відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. Станом на 31.03.2016р. від скаржника не надійшло доказів сплати судового збору.

Відповідно до п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Зважаючи на вищенаведене, судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється ставка судового збору у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 17.12.2015р. у справі №914/1408/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління без задоволення.

Стягнути з Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (79017, м.Львів, вул. Мечникова, 16 ідентифікаційний код 24982002) в доход державного бюджету України 6094,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 05.04.2016р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Бойко С.М.