ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 квітня 2016 р. Справа № 918/198/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Радивилівтеплосервіс"

про стягнення в сумі 9 655,56 грн

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 28.03.2016 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Радивилівтеплосервіс" про стягнення в сумі 9 655,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

31.01.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 2171/14-КП-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач поставив з січня по грудень 2014 року відповідачу природний газ на загальну суму 31 193,76 грн, що підтверджується актами прийому - передачі природного газу.

Відповідач свій обовязок щодо проведення розрахунків за поставлений газ у повному обсязі не виконав.

За несвоєчасні розрахунки за поставлений природний газ позивач нарахував відповідачеві пеню в розмірі 2 561,38 грн, 3% річних в розмірі 313,89 грн та інфляційні в розмірі 4 450,58 грн.

У матеріально-правове обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 611, 625 ЦК України та ст. ст. 22, 193 , 231 ГК України.

Ухвалою суду від 21.03.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 04.04.2016 року.

Ухвалою суду від 04.04.2016 року розгляд справи відкладено на 11.04.2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір № 2171/14-КП-28 купівлі-продажу природного газу (надалі-договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 11 договору цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 року і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 року, а в частині проведення розрахунків - до повного здійснення.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що подається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

За п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року газ обсягом до 32 634 тис. куб.м.: січень - 5,44, лютий - 4,91, березень - 5,44, квітень - 2,634, жовтень - 3,51, листопад - 5,26, грудень - 5,44.

Обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Пунктами 3.3., 3.4. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числі місяця, наступного за місцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві однин примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем протягом січня, лютого, березня, жовтня, листопада та грудня 2014 року на виконання умов договору поставлено відповідачу газ в обсязі 5,905 тис. куб.м. на загальну суму 31 193,76 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 року на суму 6 074,19 грн, від 28.02.2014 року на суму 5 226,64 грн, від 31.03.2014 року на суму 3 967,75 грн, від 31.10.2014 року на суму 1 812,86 грн, від 30.11.2014 року на суму 5 492,97 грн, від 31.12.2014 року на суму 8 619,35 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

За умовами п. 5.2. договору, до якого додатковими угодами № 1 від 31.01.2014 року, № 2 від 19.05.2014 року, № 3 від 13.06.2014 року, № 4 від 09.09.2014 року, № 5 від 24.11.2014 року вносилися зміни, ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 100,00 грн без врахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, податок на додану вартість за ставкою - 20%. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5 568,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 113,74 грн, всього з ПДВ - 6 682,44 грн.

За п.п. 6.1., 6.2. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовим коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні покупцем вимог, передбачених п. 6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Як вбачається із сальдо та виписки по рахунку відповідача, доданих позивачем до позовної заяви та які містяться в матеріалах справи, відповідачем сплачено за отриманий газ суму в розмірі 28 864,04 грн.

Отже, борг відповідача перед позивачем становить 2 329,72 грн (31 193,76 грн - 28 864,04 грн).

Як встановлено ч. 1. ст. 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачені договором.

За п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» відповідач зобов'язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 2 329,72 грн.

За неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу позивач здійснив нарахування пені в розмірі 2 561,38 грн, 3% річних в розмірі 313,89 грн та інфляційних в розмірі 4 450,58 грн.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору, він зобов'язаний сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суд, здійснивши перерахунок пені (з урахуванням вимог, встановлених ст.ст. 253, 254 ЦК України), встановив, що її розмір становить 2 541,43 грн (при заявленому - 2 561,38 грн) (розрахунок додається), отже пеня підлягає частковому задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкції, то вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо ( п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Вказана процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора.

Суд, дослідивши ступінь виконання зобов'язання, встановив, що останнє станом на дату звернення до суду виконане на 92,53%. Нараховані позивачем штрафні санкції є більшими, аніж залишок суми основного боргу. Прострочення виконання зобовязання, а відтак і наслідки його порушення, є незначними. Крім того, діяльність відповідача у 2013-2015 роках була збитковою, що стверджується звітами про фінансові результати. Так, у 2013 році збиток відповідача склав 150 800,00 грн, у 2014 році - 77 300,00 грн, а у 2015 році - 214 200,00 грн.

За таких обставин, керуючись ст. 83 ГПК України, суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 2 541,43 грн до 1 000,00 грн.

Щодо 3% річних та інфляційних, то за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних (з урахуванням вимог, встановлених ст.ст. 253, 254 ЦК України) та інфляційних, суд встановив, що розмір перших становить 312,02 грн (при заявленому - 313,89 грн), а других - 4 161,62 грн (при заявленому - 4 450,58 грн) (розрахунок додається). Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на викладене, позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів заявлені позовні вимоги, а відповідач, в свою чергу, не надав доказів в їх спростування, відтак останні підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Радивилівтеплосервіс" (вул. І. Франка, 2, м. Радивилів, Радивилівський район, Рівненська область, 35500 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького,6, м. Київ, 01001, ) 2 329,72 грн основного боргу, 312,02 грн 3% річних, 4 161,62 грн інфляційних, 1 000,00 грн пені, 1 333,63 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 1,87 грн 3% річних, 288,96 грн інфляційних та пені 1 561,38 грн відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 11.04.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.