РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

13 квітня 2016 року Справа № 5004/165/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання: Вощук О.А.

розглянувши апеляційну скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Волинської області від 16.12.2015 року у справі №5004/165/12

за позовом прокурора міста Луцька в особі дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (м. Київ)

до державного комунального підприємства «Луцьктепло» (м. Луцьк)

про визнання банкрутом

За участю представників:

Позивача не з»явився;

Прокурор Гринява Оксана Леонтіївна (посвідчення №005651 від 25.09.12)

Відповідача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 31.12.15)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області ( суддя Кравчук В.О.) від 16.12.15р. у справі №5004/165/12 заяву Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задоволено частково. Відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 15.03.2012 року у справі №5004/165/12 до 01.05.2016 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016р. було зупинено провадження у справі №5004/165/12 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р.

Матеріали справи були направлені на адресу Вищого господарського суду України згідно супровідного листа №01-28/5004/165/12/623/16 від 04.02.16 р.

21.03.16р. Вищий господарський суд України прийняв постанову, якою залишив постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.11.15р. та ухвалу господарського суду Волинської області від 15.10.15р. у справі №5004/165/12 без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.04.2016 року (гол. суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Мамченко Ю.А.) поновлено провадження у справі № 5004/165/12 та призначено до розгляду на 13.04.2016 року та відновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до провадження, справу призначено до розгляду на 13.04.2016 р. (арк. справи 64).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою апелянт звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій зокрема звертає увагу суду, що ухвала господарського суду Волинської області від 16.12.15 у справі № 5004/165/12 прийнята з порушенням норм процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 11.03.13 у справі №5004/165/12 виконання зазначеного рішення відстрочено терміном на шість місяців, до 10.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 21.01.14 у справі № 5004/165/12 виконання зазначеного рішення відстрочено до 1 травня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 05.05.14 у справі № 5004/165/12 виконання зазначеного рішення відстрочено до 30 вересня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.08.15 у справі № 5004/165/12 виконання зазначеного рішення відстрочено до 01.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 16.12.15 у справі № 5004/165/12 виконання зазначеного рішення відстрочено до 01.05.2016 року.

Таким чином на думку скаржника боржникові господарським судом Волинської області надано відстрочку вп»яте, однак, протягом 2013 - 2015 років ДКП «Луцьктепло» не здійснило жодної оплати на виконання рішення господарського суду Волинської області від 15.03.12 у справі №5004/165/12.

При цьому відстрочка надана у зв'язку із заявою боржника про відстрочення виконання судового рішення, яка обґрунтована одними й тими самими підставами, що свідчить про відсутність у боржника намірів виконати судове рішення та зловживання процесуальними правами.

В п. 2.3 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 26 червня 2013 року №5-ри/2013 Конституційний Суд України зазначає, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Однак надання боржникові господарським судом Волинської області відстрочки беззаперечно порушує ці принципи та права стягувача.

В п. З цього ж Рішення Конституційного Суду України зазначається, що аналіз положень статей 116, 121 Кодексу і статті 36 Закону дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку (відстрочку) виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Таким чином суд, надаючи відстрочку судового рішення, повинен грунтуватись на тому, що надана відстрочка по її закінченню дозволить боржникові виконати рішення суду.

Проте численні ухвали господарського суду Волинської області про надання відстрочок у даній справі не призводять до можливості виконання боржником судового рішення, а навпаки безпідставно затягують його виконання.

Зазначене свідчить про те, що суд систематично помиляється в оцінці обставин справи, які покладає в основу судового рішення про надання відстрочки.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України,

господарський суд має право надати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках та при наявності обставини, що ускладнює виконання рішення або

робить його неможливим.

Вважаємо, що обставини, на які посилається боржник не є винятковими - усі вони зводяться до тяжкого фінансового стану та, як слідує з попередніх заяв, існують перманентно, тобто боржник постійно працює за таких умов.

Наразі боржник є підприємством, яке надає послуги з теплопостачання всім категоріям споживачів та володіє обіговими коштами та активами, на які може бути накладене стягнення.

На думку стягувача, боржник мав і має майно та кошти, інакше не укладав би договори, знаючи про власну катастрофічну та стійку неплатоспроможність, а також низький рівень платоспроможності кінцевих споживачів.

Таким чином господарський суд Волинської області виніс ухвалу нро надання відстрочки за відсутності виняткових обставин, а також обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Апелянт також відмічає, що ДКП «Луцьктепло» на підтвердження

свого реального фінансового стану не надано довідок про рух коштів з усіх банківських

установ, в яких відкриті рахунки боржника, за період з 30.12.10 (з часу підписання

договорів на постачання природного газу) по теперішній час.

У зв'язку з тим, що ДКП «Луцьктепло» на даний час веде активну господарську діяльність, а саме укладає договори, по яким отримує продукцію (в даному випадку природний газ), то повинно нести й обов'язки за цими договорами, а саме вчасно розраховуватись у відповідності до договірних умов.

На думку скаржника надання відстрочки на підставі тяжкого фінансового стану відповідача не може вважатися підставою для застосування положень ст. 121 ПІК України, адже, враховуючи положення ч. 1 ст. 625 ЦК України, відповідач у випадку порушення грошового зобов'язання не може посилатися на неможливість його виконання.

Рішенням суду від 15.03.12 у даній справі стягнуто борг з ДКГІ «Луцьктепло» за договорами № 06/11-11/93-БО-З-СВ, 06/10-11/93-ТЕ-З, 06/11-11/93-БО-З. Минуло більше трьох років з часу винесення рішення суду у даній справі, більша частина коштів споживачів вже надійшла на рахунки ДКП «Луцьктепло», а боржник на даний час не провів розрахунок з ДК «Газ України», що свідчить про зволікання останнім віт виконання рішення суду.

Особливо звертає увагу суду на те, що відповідно до постанови КМУ від 04.03.2015 № 83 ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» є об'єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Коштами, які надходять до компанії проводяться розрахунки за отриманий природний газ імпортного походження. На виконання меморандумів про економічну та фінансову політику, схвалених розпорядженнями КМУ від 18.08.14 № 730-р та від 27.02.15 № 129-р, розпорядження КМУ від 20.08.14 № 786-р, доручень КМУ від 14.08.15 № 34056/0/1-15 ДК «Газ України» вживає всіх заходів для забезпечення стягнення заборгованості за спожитий у минулих періодах природний газ, що є передумовою співпраці з Міжнародним валютним фондом.

Таким чином невиконання зазначеного вище рішення суду суттєво суперечить інтересам держави, порушує встановлений законом порядок здійснення правосуддя в Україні й спричиняє перепони своєчасному поповненню державного бюджету.

Від Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній зазначає, що при вирішенні конкретних господарських спорів Вищий господарський суд України пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з такими обставинами, зокрема, як важкий фінансовий стан, боржника, неможливість нормального функціонування юридичної особи боржника в разі негайного виконання рішення суду.

Так, своєю постановою від 10.09.2015р. по справі № 914/3427/14 Вищий господарський суд України залишив без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій, якими було задоволено заяву боржника про розстрочення виконання рішення, вказавши, що однією з таких обставин, які перешкоджають своєчасному виконанню судового рішення є скрутне матеріальне становище боржника.

У постанові від 22.01.2014р. по справі № 24/354 Вищий господарський суд України визнав обґрунтованими висновки судів нижчих інстанцій про те, що обставинами, які ускладнюють виконання рішення є «...збитковість підприємства, що підтверджується звітом про фінансовий стан...», «...виникнення заборгованості перед позивачем зумовлено несвоєчасними розрахунками населення і не пов'язані з волею суб'єкта господарювання...», «...негайне виконання рішення суду у даній справі призведе до неможливості виконання підприємством покладених на нього обов 'язків із забезпечення тепловою енергією установ та організацій...».

Іншою постановою Вищого господарського суду України від 28.01.2014р. у справі №913/1817/13 залишено в силі рішення попередніх судових інстанцій, якими, зокрема, було відстрочено виконання судового рішення на 60 календарних місяців. Відстрочка виконання судового рішення у даній справі була мотивована фінансово-економічним становищем відповідача. При цьому, судом було зазначено, що «...повна паралізація діяльності відповідача шляхом примусового виконання не сприятиме скорішому та оперативному виконанню рішення суду, відновлення порушених прав позивача, повноцінній роботі стратегічного підприємства».

З огляду на вищенаведене, ДКП «Луцьктепло» не може погодитися з твердженням апелянта про відсутність виняткових обставин, з якими чинне законодавство та судова практика пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. представники державного комунального підприємства «Луцьктепло» та прокуратури, щодо апеляційної скарги заперечили та просили суд апеляційної інстанції ухвалу місцевого господарського суду від 16.12.2015 року залишити без змін.

Представник апелянта у судове засідання не зявився.

Оскільки явка учасників провадження в судове засідання обов'язковою не визнавалася, представники належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення її розгляду до суду не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників учасників провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду Волинської області від 15.03.2012р. у справі №5004/165/12 позовні вимоги прокурора міста Луцька про стягнення з ДКП "Луцьктепло" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" сум заборгованостей, пені, збитків від інфляції та процентів річних було задоволено та постановлено стягнути з державного комунального підприємства "Луцьктепло" на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі Волинської філії ДК "Газ України" 21 244 844,64 грн., в тому числі 20 696 724,06 грн. основної заборгованості, 130 850,46 грн. пені, 308 746,08 грн. трьох процентів річних та 108 524,04 грн. інфляційних втрат.

На виконання зазначеного рішення суду було видано наказ №5004/165/12-1 від 27.03.2012р., котрий було пред'явлено стягувачем для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби.

Постановою відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 15.06.2012р. було відкрито виконавче провадження (ВП №33061785) з приводу примусового виконання рішення господарського суду від 15.03.2012р. у справі №5004/165/12.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.08.2015р. заяву Державного комунального підприємства "Луцьктепло" задоволено частково, відстрочено виконання рішення господарського суду Волинської області від 15.03.2012р. у справі №5004/165/12 до 01.01.2016р.

Посилаючись на неможливість на даний час ДКП "Луцьктепло" виконати рішення суду та повністю сплатити присуджені до стягнення суми, що пов'язується із перебуванням підприємства у важкому фінансово-економічному становищі, боржник звернувся до суду з відповідною заявою про відстрочку виконання рішення у справі №5004/165/12 до 01 липня 2016 року.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, змінити спосіб та порядок його виконання.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його виконання, має право відстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Положеннями пунктів 7.1, 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із наступними змінами та доповненнями) визначено, що господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України має право за заявою сторони або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, змінити спосіб та порядок його виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зауважив, що при вирішенні заяви сторони про відстрочку виконання рішення, зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання рішення суду.

Отже, виходячи із наведеного, законодавець та вищі судові інстанції у будь-якому випадку пов'язують можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

За результатами розгляду заяви ДКП "Луцьктепло" та долучених до неї документів, судом було встановлено, що станом на день розгляду заяви боржник самостійно виконав рішення суду у справі №5004/165/12 на загальну суму 18 581 619,39 грн., залишок грошової суми, котра підлягає стягненню згідно зазначеного рішення суду складає 2 657 550,95 грн.

Повне виконання рішення суду від 15.03.2012р. унеможливлене важким фінансово-економічним становищем, в котрому на даний час перебуває ДКП "Луцьктепло".

Підприємство теплових мереж "Луцьктепло" є комунальним підприємством власником майна якого є територіальна громада міста Луцька, основним видом діяльності підприємства є постачання пари та гарячої води, чинні тарифи, які затверджені постановами НКРЕ та рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради не є економічно обгрунтованими та не покривають затрат підприємства на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання, основними споживачами теплової енергії, яка виробляється підприємством із спожитого природного газу, є бюджетні установи та організації, населення, інші споживачі, котрі, в свою чергу, несвоєчасно і не в повній мірі оплачують отримані послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ДКП "Луцьктепло" довідкою №6668/08 від 03.12.2015р. підтверджується, станом на 01.11.2015р. дебіторська заборгованість за послуги з теплопостачання перед підприємством становить 72 677,1 тис. грн., в т.ч. міський бюджет - 52,6 тис.грн., державний бюджет - 665,7 тис. грн.. інші споживачі - 4 392,1 тис. грн., населення - 45 272,6 тис. грн.. пільги та субсидії - 1 973,1 тис. грн. , інша поточна заборгованість - 20 306,7 тис. грн. Крім того, заборгованість державного бюджету з різниці в тарифах становить 11 519.6 тис. грн.

Додатково зазначалось, що основним споживачем вказаних послуг є населення міста Луцька, яке не здійснює своєчасні та повні розрахунки за ці послуги. Пеня за несвоєчасне внесення плати за комунальні послуги населенню не нараховується, оскільки її розмір та порядок стягнення чинним законодавством не визначені.

Як пояснив заявник у суді апеляційної інстанції підприємством вживаються усі передбачені законом заходи по стягненню заборгованості з боржників, зокрема населення, по оплаті за спожиті послуги теплопостачання. Однак, з незалежних від боржника причин дебіторська заборгованість залишається досить великою.

Додатково заявник зазначає, що за період часу з 01.01.2010р. по 01.11.2015р. ДКП "Луцьктепло" було пред'явлено до виконання в органи ДВС судових рішень про стягненню

боргів з фізичних осіб на суму 39 284,2 тис. грн., фактично стягнуто через органи виконавчої служби з фізичних осіб-боржників 5 433,5 тис. грн., тобто лише 13,8 % переданих на виконання сум (інформаційна довідка по роботі з боржниками долучена до матеріалів заяви). Важке фінансово-економічне становище підприємства зумовлене також затвердженими національним регулятором тарифами на теплову енергію, які всупереч вимогам ст. 20 Закону України "Про теплову енергію" не забезпечують відшкодування всіх економічно обгрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, тобто не відшкодовують дійсних фактичних затрат, понесених підприємством.

Також заявник зазначає, що кредиторська заборгованість підприємства-боржника станом на 01.11.2015р. складала 141 266,9 тис. грн. (довідка від 03.12.2015р. за №6668/08) та включала в себе 65 645.4 тис. грн. заборгованості перед НАК "Нафтогаз України", 24 175,9 тис. грн. перед ДК "Газ України", 2 473,3 тис. грн. перед ПАТ "Волиньобленерго", 4 016,3 тис. грн. перед КП "Луцькводоканал", 28 209,9 тис. грн. перед ТзОВ "Східноєвропейська теплогенеруюча компанія", 726,4 тис. грн. заборгованості перед АТ "СКФ "Україна", 5 851,0 тис. грн.. по заробітній платі, 5 254,4 тис. грн. боргу по сплаті податків та 4 914,3 тис. грн. -іншої поточної заборгваності.

Згідно долученого до матеріалів справи звіту боржника про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) підприємства станом на 30 вересня 2015 року ДКП "Луцьктепло" за наслідками своєї діяльності отримало збитки в розмірі 69 681 тис. грн..

Водночас, боржник зазначає, що усі грошові кошти, які надходять на поточні рахунки ДКП "Луцьктепло", відразу ж спрямовуються на погашення заборгованості за природний газ та електроенергію, які необхідні для забезпечення безперебійного функціонування технологічного комплексу підприємства, а також на виплату заробітної плати і сплату' податків, зборів та інших обов'язкових платежів до бюджету.

Підприємство "Луцьктепло" виступає боржником і по інших судових рішеннях, на підставі яких органами ДВС можуть бути застосовані заходи примусового виконання, спрямовані на стягнення грошових коштів з підприємства.

Оскільки заявник - ДКП "Луцьктепло" має стратегічне значення для життєдіяльності міста, а тому вжиття примусових заходів щодо стягнення заборгованості з останнього зупинить підприємство та буде підставою неможливості належного здійснення вищевказаної діяльності та враховуючи те, що невідкладне вжиття до ДКП "Луцьктепло" заходів примусового виконання судового рішення зі сторони органів Державної виконавчої служби (зокрема, звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника), зупинення видаткових операцій по банківських рахунках підприємства можуть призвести до його неспроможності вчасно погасити поточну заборгованість за спожитий природний газ, закупити матеріальні ресурси, необхідні для ремонту і відновлення теплових мереж. Виконати податкові зобов'язання перед бюджетами, виплатити заробітну плату працівникам, а це, в свою чергу, ще більше може ускладнити важке фінансове становище підприємства, призведе до банкрутства та поставить під загрозу безперебійне проходження опалювального сезону, може призвести до порушення прав та законних інтересів переважної більшості мешканців (споживачів) обласного центру, серед яких 55 тис. житлових помешкань споживачів та майже тисячу юридичних осіб, суд вважає за можливе відстрочити виконання зазначеного рішення суду.

Згідно ст.ст. 33. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.104, 106 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду винесена у відповідності до норм процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на ухвалу господарського суду Волинської області від 16.12.2015 року у справі №5004/165/12 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.