ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 916/973/15-г

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 (головуючий суддя Воронюк О.Л., судді Лашин В.В., Мирошниченко М.А.)
на рішенняГосподарського суду Одеської області від 06.08.2015 (головуючий суддя Гут С.Ф., судді Погребна К.Ф., Зайцев Ю.О.)
у справі№ 916/973/15-г Господарського суду Одеської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ-СЕРВІС"
доПублічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Галини Володимирівни; 2. Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський тарний комбінат"
провизнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
за участю представників
позивачаВатаманюк Н.Я.,
відповідачане з'явились,
третіх осібне з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.08.2015 у справі №916/973/15-г, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.12.2015, позов задоволено: визнано виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Галини Володимирівни від 22.01.2015, зареєстрованим за номером 1, таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з даними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, чим порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники позивача та третіх осіб не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 12.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеський тарний комбінат" (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 17673-99 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого Позичальнику було надано кредит в сумі 2.200.000,00 грн. строком з 12.07.2013 по 11.07.2018 зі сплатою 23% річних та встановлено графік повернення кредитної заборгованості.

Відповідно до п. 9.2 Кредитного договору від 12.07.2013 Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів винагород, штрафних санкцій та інших платежів, що передбачені Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або поручителями умов Договору та/або Договорів забезпечення, а Позичальник зобов'язаний протягом 5 (п'яти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги, або в інший строк, встановлений у відповідній вимозі Банку, повернути суму заборгованості за Кредитом, що залишилась, сплатити проценти, винагороди Банку, інші платежі за Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п. 9.2 (зокрема, порушення Позичальником строків (термінів) сплати платежів, що встановлені договором)

15.10.2013 було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Кредитного договору № 17673-99 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12.07.2013, згідно з яким ліміт кредитної лінії становить 2.440.000,00 грн. Встановлено строк повернення кредиту - 14.10.2018.

За договором поруки № 17675-99 від 12.07.2013, укладеним між ПАТ "Банк "Київська Русь" (Іпотекодержатель) та ОСОБА_7, останній виступає солідарним боржником за зобов'язаннями ТОВ "Одеський тарний комбінат" та в повному обсязі відповідає перед Банком за виконання Позичальником зобов'язань, що витікають з Кредитного договору від 12.07.2013.

Крім того в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором від 12.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНТ-СЕРВІС" та Банком було укладено Договір іпотеки від 12.07.2013, за умовами якого позивач як майновий поручитель передає в іпотеку Банку в порядку і на умовах визначених Іпотечним договором нерухоме майно, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Предмет іпотеки).

Пунктом 5.1 Іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки у будь-який час незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у разі настання одного з випадків, передбачених цим пунктом.

03.11.2014 відповідач направив позивачу вимогу про усунення порушення №7037/16, де в абзаці 7 вимоги зазначається, що "у зв'язку з порушенням умов Кредитного договору (не сплати процентів за користування Кредитом) 06.12.2013 на адресу ТОВ "Одеський тарний комбінат" направлена вимога про дострокове повернення Кредиту".

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З огляду на невиконання вказаної вимоги відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Г.В., котра 22.01.2015 вчинила виконавчий напис № 1, за умовами якого звернуто стягнення на Предмет іпотеки, за рахунок коштів від реалізації вказаного майна запропоновано задовольнити вимоги Банку, що становлять 2.784.682,62 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суди виходили з того, що вказаний напис був вчинений нотаріусом пізніше одного року з дня виникнення права вимоги, що суперечить ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Апеляційний суд також зазначив, що відповідачем було надано нотаріусу менший пакет документів на підтвердження заборгованості позичальника, ніж передбачено законодавством.

Колегія суддів вважає зазначені висновки судів передчасними та такими, що зроблені за неповного з'ясування обставини, які мають значення для справи, а також за невірного застосування норм процесуального та матеріального права з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

В оскаржуваних рішенні та постанові суди зазначили, що 03.11.2014 банк направив позивачу вимогу про усунення порушення № 7037/16, де в абзаці 7 вимоги зазначається, що "у зв'язку з порушенням умов Кредитного договору (не сплати процентів за користування Кредитом) 06.12.2013 на адресу ТОВ "Одеський тарний комбінат" направлена вимога про дострокове повернення Кредиту".

Виключно на підставі відомостей, зазначених у тексті вимоги від 03.11.2014, суди дійшли висновку, що починаючи з 06.12.2013 у зв'язку з порушенням позичальником умов Кредитного договору від 12.07.2013 у відповідача виникло право вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки.

В п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" зазначено, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Всупереч наведеним вимогам суди жодним чином не дослідили достовірності вказаних відомостей, зазначених у тексті вимоги від 03.11.2014, та самостійно не встановили моменту виникнення права вимоги на підставі належних та допустимих доказів.

В оскаржуваній постанові апеляційний суд також зазначив, що відповідачем було надано нотаріусу менший пакет документів, ніж передбачено законодавством, зокрема, відповідачем не надано кредитного договору зі змінами та доповненнями, вимоги про усунення порушень, оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку, що підтверджують надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Г.В. було надано письмовий відзив на позовну заяву (від 03.07.2015), в якому нотаріус зазначив, що відповідачем згідно з п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999 було надано усі необхідні документи, а саме: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; оригінал письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; меморіальні ордери та виписки з рахунку, що підтверджують заборгованість ТОВ "Одеський товарний комбінат".

Проте апеляційний суд не навів мотивів, з яких він не врахував вказаних відомостей як достовірних, додаткових доказів на підтвердження чи спростування вказаних обставин у нотаріуса не витребував (як то копій реєстрів тощо), а тому дійшов передчасного висновку про невідповідність пакету поданих документів вимогам законодавства, не надавши належної оцінки наведеним доводам.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" також зазначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином суди попередніх інстанцій в порушення ч. 1 ст. 43 ГПК України не встановили в судовому процесі всіх обставин справи всебічно, повно і об'єктивно в їх сукупності.

Як встановлено ст. 111-5 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Невстановлення судами попередніх інстанцій відповідних фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спорів у справі, входять до предмету доказування, а отже підлягають обов'язковому дослідженню, і ненадання їм належної правової оцінки в сукупності є порушенням вимог ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної інстанції про правильність застосування судами норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними фактичні обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, а також з урахуванням наведених вище процесуальних порушень, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки з врахуванням вищевикладених вказівок цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 49, 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.08.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.12.2015 у справі № 916/973/15-г скасувати, а справу направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова