ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Справа № 904/10845/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Подобєд І.М.

При секретарі Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №1804 від 04.11.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, адвокат, договір про надання правової допомоги від 23.02.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу № 402, м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року по справі № 904/10845/15

за позовом Міського комунального підприємства Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ

до Житлово-будівельного кооперативу № 402, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості в сумі 118 660, 83 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року (суддя Мельниченко І.Ф.) позов Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» - задоволено частково.

Суд стягнув з Житлово-будівельного кооперативу № 402 м. Дніпропетровськна користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" м. Дніпропетровськ 47 348 гривень 61 коп. основного боргу, 1 795 гривень 88 коп. річних, 20 580 гривень 07 коп. інфляції, 18 525 гривень 14 коп. пені, 1 779 гривень 91 коп. судового збору.

В решті частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Житлово-будівельний кооператив № 402 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив змінити рішення господарського суду Дніпропетровської області , зменшивши розмір пені до 7939,35 грн. В стягненні решти частини заявленої позивачем суми пені відмовити.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що суд порушив норми матеріального та процесуального права та ухвалив рішення без дослідження усіх істотних обставин справи.

Зокрема, апелянт вважає, що суд мав зменшити розмір пені на 70% та стягнути з відповідача лише 7939,35 грн., у звязку з чим, рішення суду в частині стягнення пені має бути змінено.

Суд не врахував, що відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% у звязку з тим, що з грудня 2014 року були заблоковані грошові кошти у сумі 47912,12 грн. на розрахунковому рахунку Банку «ОСОБА_3 та Кредит» у звязку з невиконанням банком своїх зобовязань за договором банківського рахунку в силу власної неплатоспроможності; наявною заборгованості держави та споживачів щодо оплати за комунальні послуги; кооператив створений з метою експлуатації та утримання будинком та не має додаткових доходів, а ніж платежів мешканців будинку.

Суд першої інстанції зменшив розмір нарахованої пені на 30% мотивуючи тим,що прострочення в оплаті мало місце незначний час та не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Також заявник посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано, що випадок прострочення виконання зобовязань відповідачем є винятковим випадком, оскільки сума грошових коштів, якої б було достатньо для погашення заборгованості була заблокована банківською установою, що обслуговує відповідача, в силу власної неплатоспроможності.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 2 березня 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 05 квітня 2016 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду в частині розміру пені змінити, та зменшити пеню до 7939,35 грн.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня 2013 року Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" (Енергопостачальна організація; позивач) та Житлово-будівельним кооперативом № 402 (Споживач; відповідач) укладено договір про постачання теплової енергії № 050472 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1.Договору, Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за установленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Згідно п. 2.1. Договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до Договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

Опалення та вентиляцію в період опалювального сезону (172 доби);

Гаряче водопостачання - протягом року;

Технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

Кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Виконуючи умови Договору, у період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію в потрібних обсягах на загальну суму 93 483, 37 грн., про що свідчать акти прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 26-31).

Згідно п.п. 7.1., 7.2. Договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії по формі Додатку 4 до Договору.

В до пунктів 7.3., 7.4. Договору сторони узгодили, що споживач зобовязаний не пізніше ніж за 5 діб до початку розрахункового періоду сплачувати Енергопостачальній організації вартість теплової енергії згідно з її кількістю, передбаченою у додатку 1 до Договору, по власним платіжним дорученням з указанням періоду, за який він сплачує.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться Споживачем в продовж 5 діб після одержання рахунку Енергопостачальної організації, яка зобовязана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунком. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів.

Звертаючись із позовом про стягнення 69 820, 40 грн., що складають суму заборгованості за теплову енергію, 26 464, 48 грн. - пені, 1 795, 88 грн. - річних та 20 580, 07 грн. інфляції ( 09 лютого 2016 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній зменшив суму основного боргу до 47 348, 61 грн., суми пені, річних та інфляції залишив без змін) позивач посилався на порушення відповідачем зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 050472 від 20 грудня 2013 року в частині своєчасного розрахунку за теплову енергію.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за поставлену теплову енергію, здійснивши розрахунки частково в сумі 46134, 79 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, проте з урахуванням обставин справи та клопотання відповідача, зменшив розмір пені на 30%.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Зобов'язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов договору у період з грудня 2014 р. по квітень 2015 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію в потрібних обсягах на загальну суму 93 483, 37 грн., про що свідчать акти прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 26-31).

Проте, у порушення умов договору, Відповідач неналежним чином виконав зобов'язання щодо оплати за поставлену теплову енергію, здійснивши розрахунки частково в сумі 46 134, 79 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 51-53), у звязку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача суми заборгованості в розмірі 47 348 грн. 61 коп.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено і відповідачем не заперечувалось прострочення виконання грошового зобовязання, суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув на користь позивача 3% річних за загальний період з 19 січня 2015 року по 25 жовтня 2015 рік в розмірі 1 795, 88 грн. та суму інфляції за період з лютого 2015 р. по жовтень 2015 р. в розмірі 20 580, 07 грн.

В цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В п. 8.2.3. Договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно визнав правильним розрахунок, здійснений позивачем про розмір пені за загальний період з 19 січня 2015 року по 25 жовтня 2015 рік у сумі 26 464, 48 грн.

Пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає право суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26 грудня 2011 року, визначено, що Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, суд першої інстанції врахував неприбутковість організації, наявність великої заборгованості щодо оплати комунальних послуг мешканцями будинку, внески яких є єдиним джерелом, не тривалий час прострочення в оплаті, недоведеність позивачем збитків іншим учасникам господарських відносин, майновий стан позивача, та з урахуванням принципу розумності та справедливості, збалансованості інтересів сторін обґрунтовано зменшив суму пені, що підлягає до стягнення, на 30%.

Доводи апелянта про відсутність його вини у простроченні з тих підстав, що його рахунки, відкриті у АТ « Банк «ОСОБА_3 та Кредит» були заблоковані, що позбавило його можливості своєчасно виконати зобовязання за договором, є безпідставними.

Так, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що рахунки були заблоковані саме у період виникнення заборгованості з грудня 2014 року по квітень 2015 року, оскільки лише 17 вересня 2015 року Правління НБУ прийняло постанову № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 та Кредит» до категорії неплатоспроможних.

Щодо інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду, покладених в основу оскаржуваного судового рішення.

Суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово - будівельного кооперативу № 402 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року у справі № 904/10845/15- залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07 квітня 2016 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя І.М.Подобєд