КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа№ 910/28649/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Нікогосян О.С. - дов. № 3091 від 11.12.2015 року

від відповідача Бойко Н.І. - дов. № 300-122/02-16 від 22.02.2016 року

Максименко А.П. - дов. № 300-122/02-31 від 04.04.2016 року

від третьої особи Васильєв А.О. - дов. № 589 від 30.12.2015 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

в особі його регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення господарського суду міста Києва

від 14.01.2016 року (суддя Марченко О.В.)

у справі № 910/28649/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

в особі його регіональної філії «Одеська залізниця»

(далі - «Одеська залізниця»)

до Антимонопольного комітету України (далі - АМК)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю

сільськогосподарське підприємство «Нібулон»

(далі - ТОВ СП «Нібулон»)

про визнання недійсними пунктів 2 та 3 рішення від 22.09.2015 р.

№ 484-р

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/28649/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального прав, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/28649/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі його регіональної філії «Одеська залізниця» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 року апеляційну скаргу «Одеської залізниці» на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/28649/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 23.02.2016 року.

22.02.2016 року через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли відзиви відповідача та третьої особи на апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року.

В зв'язку з перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, 23.02.2016 року системою автоматичного розподілу проведено заміну судді Коршун Н.М. й згідно протоколу автоматичної зміни складу суду визначено колегію суддів в складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 року апеляційну скаргу «Одеської залізниці» на рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/28649/15 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

В судовому засіданні 23.02.2016 року оголошено перерву до 22.03.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 22.03.2016 року оголошено перерву до 07.04.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

На підставі ч. 1 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається в двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

У разі зміни складу суду апеляційної інстанції розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 ГПК строк розгляду апеляційної скарги (п. 9-2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 р. «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»).

В судове засідання 07.04.2016 року з'явилися представники всіх учасників судового процесу. Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення за наведених у скарзі підстав скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні доводи скарги заперечили, просили не брати їх до уваги, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване просили залишити без змін.

Представник третьої особи в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване просив залишити без змін з мотивів наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

На підставі ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що від нього не залежали. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, Державне підприємство «Одеська залізниця» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним п.п. 2 та 3 рішення від 22.09.2015 року № 484-р. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач не довів факту вчинення ДП «Одеська залізниця» визначених п. 2 рішення № 484-р порушень; оскаржуване рішення прийняте відповідачем за неповного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення справи; позивач не порушував вимог антимонопольного законодавства, що виключає законні підстави застосовувати до нього визначену АМК відповідальність згідно рішення № 484-р. тощо.

З'ясувавши фактичні обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про неподання позивачем доказів на підтвердження наявних підстав для визнання недійсним рішення № 484-р в розумінні ст. 59 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» ( далі Закон ) , натомість встановив підтвердження АМК наведених в цьому рішенні обставин, відтак відмовив в задоволенні позову.

Так, відмовляючи в позові, місцевий суд посилався на відсутність підстав для нарахування та стягнення плати позивачем за нав'язані послуги з користування і зберігання вагонів у складі поїздів, За висновками суду першої інстанції, твердження позивача про неподання вагонів з вини третьої особи, через постійне невиконання нею добової переробної спроможності документально не підтверджено й спростовується матеріалами справи тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, як встановлено матеріалами справи, рішенням АМК № 484-р:

1. Визнано, що ДП «Одеська залізниця» разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту у складі Державної адміністрації залізничного транспорту України протягом 2010 року займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування;

2. Визнано дії ДП «Одеська залізниця», які полягають у безпідставному нав'язуванні платних послуг користування і зберігання вагонів у складі поїздів № 024, № 069, які перевозили належні ТОВ «Нібулон» вантажі, та стягненні коштів за ці послуги, внаслідок необґрунтованої затримки у жовтні 2010 року вагонів у складі зазначених поїздів, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів (зокрема ТОВ «Нібулон»), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування;

3. За порушення, зазначене в пункті 2 цього рішення, накладено на ДП "Одеська залізниця" штраф у розмірі 652 197 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції АМК має повноваження перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону визначено підстави для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, зокрема: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч. 2 ст. 59 Закону ).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів АМК України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

В зв»язку з цим, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним п.п. 2, 3 рішення № 484-р АМК від 22.09.2015 року, посилаючись на те, що:

- ДП «Одеська залізниця» не зловживало монопольним становищем у вигляді безпідставного нав'язування послуг користування та зберігання вагонів, що направлялися на адресу ТОВ «Нібулон», внаслідок їх необґрунтованого затримання;

- саме по собі затримання вагонів залізницею на підходах до станції у зв'язку з технологічною неможливістю їх прийняття (або будь-якою іншою суб'єктивною або об'єктивною причиною) не є порушенням чинного законодавства України та умов договору перевезення вантажів, у разі якщо таке затримання не призвело до порушення термінів доставки вантажів;

- своїм рішенням № 484-р АМК не встановлено того, що дії позивача мають ознаки дій, які кваліфікуються як зловживання монопольним становищем, є ущемлення або можливість ущемлення інтересів споживачів внаслідок таких дій;

- позивач не отримував будь-яких коштів у вигляді суми зборів за користування вагонами і зберігання вантажів за час затримки поїздів № 024, № 069;

- оскільки стягнення коштів за послуги «з користування і зберігання вагонів у складі поїздів №№ 024, 069» внаслідок необґрунтованої затримки в жовтні 2010 року вагонів у складі зазначених поїздів не здійснювалось, то зловживання ДП «Одеська залізниця» своїм монопольним становищем у вигляді здійснення вищезгаданих дій не було;

- затримка поїздів №№ 024, 069 мала місце не з метою надати (нав'язати) послуги «з користування і зберігання вагонами», а з метою недопущення зупинки роботи станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці;

- оформлення позивачем документів (актів про затримку вагонів форми ГУ-23а від 18.10.2010 №№10-16 та від 24.10.2010 №№ 17-24) та зазначення (нарахування) збору за користування вагонами в накопичувальних картках за час затримки поїздів не є діями, які стали причиною затримки поїздів № 024, № 069, а є об'єктивними нормативно обумовленими наслідками затримки вагонів;

- згадані дії позивача не є «нав'язуванням» послуг, а обумовленими вимогами чинного законодавства України діями, направленими на можливий подальший захист залізницею своїх майнових інтересів;

- ДП «Одеська залізниця» не надає послуги зберігання вагонів у складі поїздів;

- причиною затримки вагонів стало те, що Товариство не виконувало добової переробної спроможності під'їзної колії у періоди з 16.10.2010 року по 21.10.2010 року;

- затримка зазначених в оскаржуваному рішенні поїздів була викликана можливим настанням технологічної неможливості станції приймання вагонів у разі незастосування таких заходів. Таким чином, затримка поїздів була обґрунтована, а причини, які призвели до можливості настання технологічної неспроможності станції приймати вагони, залежать від третьої особи та полягають у постійному невиконанні Товариством добової переробної спроможності із одночасним збільшенням добового залишку невивантажених вагонів на під'їзній колії;

- в свою чергу, зробивши висновок про необґрунтованість затримки поїздів № № 024, 069, АМК безпідставно не взяв до уваги доводів позивача та не навів в рішенні № 484-р мотивів їх відхилення;

- 24.10.2010 позивачем було затримано на станції Котляреве Одеської залізниці поїзд № 069 (40 вагонів), що прямував на адресу ТОВ «Нікотек»;

- Товариство не є стороною договору перевезення вантажів, укладеного з ТОВ «Нікотек» та предметом якого є перевезення вантажів поїздом № 069. Третя особа не виступала ні отримувачем, ані відправником згаданих вантажів, що підтверджується накопичувальною карткою від 03.11.2010 № 03112231, повідомленням про затримку вагонів від 24.10.2010 року № 11. З огляду на наведене та те, що ТОВ «Нікотек» не є стороною Договору від 12.10.2009 року, позивач не мав жодного юридичного обов'язку для подачі вагонів, які прямували на адресу ТОВ «Нікотек», на під'їзну колію Товариства;

- за наведених обставин, дії позивача не можуть кваліфікуватись як дії, передбачені ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем (п. 2 ст. 50 Закону).

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (із змінами і доповненнями) за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється правилами.

Відповідно до пунктів 12-13 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року №113 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458 (далі - Правила користування), загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктом 8 Правил встановлено, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (в годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно з пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 ( далі Правила складання), акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Пунктом 16 Правил користування передбачено причини, в зв'язку з якими вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами, зокрема:якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Згадана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави стверджувати, що при затримці залізницею вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, нараховується плата за користування вагонами.

Твердження позивача про те, що ТОВ «Нібулон» відмовлялося своєчасно приймати належні йому вантажі, які перевозилися вагонами в складі поїзда № 024 й прийняття цього поїзда станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці) не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні й доказів на підтвердження цих обставин немає, проте в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що 18.10.2015 року з моменту затримки потягу третя особа неодноразово зверталася до начальника Херсонської дирекції залізничних перевезень Одеської залізниці з проханням подати затриманий поїзд № 024 для його подальшого вивантаження на перевантажувальному терміналі ТОВ «Нібулон»,а також зазначала про готовність терміналу до прийняття та вивантаження вагонів (листи від 18.10.2010 № 18/35 та від 19.10.2010 № 19/35).

Відповідно до пункту 14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (ч. 2 ст. 13 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства») або можливості настання зазначених наслідків в зв'язку з відповідними діями таких суб'єктів господарювання (ч. 1 ст. 6 і 13 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства»).

Посилання позивача на відсутність в його діях зловживань монопольним становищем, оскільки ДП «Одеська залізниця» не здійснювало стягнення коштів, спростовуються вищенаведеними приписами чинного законодавства. Достатнім в зв»язку з цим видається встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем або можливості настання зазначених наслідків в зв»язку з відповідними діями таких суб»єктів господарювання ( ч.1 ст. 6 і ч.ч.1, 2 ст.13 Закону).

Крім цього, як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Нібулон» повідомило АМК, що лише під загрозою подальшого неподання вказаних вагонів, що призвело б до зриву виконання зовнішньоекономічних (експортних) контрактів і спричинення збитків у значно більшому розмірі, ДП «Одеська залізниця» змусило експедитора (ТОВ «Нікотек») сплатити безпідставно нараховані за накопичувальною карткою від 03.11.2010 року № 03112231 грошові кошти у сумі 121 448 грн. за начебто надані послуги з користування та збереження вагонів і тільки після їх сплати 02.11.2010 року подало вагони.

З огляду на наведене безпідставними видаються вимоги позивача щодо стягнення коштів за штучно створені послуги з користування і зберігання вагонів внаслідок необґрунтованої затримки їх у складі поїздів №№ 024, 069, що призвело до ущемлення інтересів ТОВ «Нібулон» й було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування. В умовах конкуренції такі дії позивача могли б призвести до відмови споживачів від послуг ДП «Одеська залізниця» та отримання цих послуг з перевезення вантажів від інших суб'єктів господарювання.

18.10.2010 року ДП «Одеська залізниця» було затримано на станції Котляреве Одеської залізниці поїзд № 024 (51 вагон), який перевозив належні ТОВ «Нібулон» вантажі, 24.10.2010 року - поїзд № 069 (40 вагонів), який прямував на адресу TOB «Нікотек» та перевозив належні третій особі вантажі. Згадані факти затримки підтверджуються повідомленнями позивача про затримку вагонів у складі зазначених вище поїздів від 18.10.2010 року № 10 та від 24.10.2010 року № 11, де зазначено, що затримка поїздів відбулася через неприйняття їх вантажовласником (ТОВ «Нібулон» та ТОВ «Нікотек») та неможливість їх приймання станцією призначення (станція Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці). Проте АМК було встановлено, що затримання поїздів №№ 024, 069 відбулося в зв'язку з технічною неможливістю приймання їх станцією призначення, що не залежало від вантажовласника, відтак підстав для нарахування та стягнення плати за нав'язані таким чином ТОВ «Нібулон» послуги з користування і зберігання вагонів у складі вищезгаданих поїздів у позивача не було.

Так, 15.06.2009 року позивачем і третьою особою було укладено договір № 1606/ЗОУ-1438072 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (далі - Договір), предметом якого є надання ДП «Одеська залізниця» послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за них.

Відповідно до пункту 2.2 Договору ДП «Одеська залізниця» зобов'язалась приймати до перевезення вантажі вантажовласника, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника й надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів.

Крім цього, ТОВ «Нібулон» і ДП «Одеська залізниця» було укладено Договір від 12.10.2009 року, пунктом 6 якого сторони узгодили, що вагони для під'їзної колії подаються локомотивом позивача на колію № 11 станції Миколаїв-Вантажний. Подача вагонів на перевантажувальний термінал третьої особи з будь-якої іншої колії станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці не передбачена.

Пунктом 18.4 Договору від 12.10.2009 року сторони узгодили, що ДП «Одеська залізниця» має право затримати поїзди на підходах до станції Миколаїв-Вантажний у разі не приймання вагонів Товариством за наявності станом на 17 год. 00 хв. на коліях станції призначення вагонів в кількості не менше добової переробної спроможності вантажних фронтів. Вагони, що з вини третьої особи простоюють на підходах до станції призначення в затриманих поїздах в очікуванні подачі під вивантаження, незалежно від виконання переробної спроможності, оформлюються актами про затримку вагонів ф.ГУ23а, з покладанням на Товариство відповідальності за користування вагонами та зберігання вантажів у вагонах до моменту закінчення затримки згідно зі Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом (Тарифного керівництва № 1), Правил користування, Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 866/5087 ( далі Правила зберігання).

Добова переробна спроможність вантажних фронтів з урахуванням часу на технологічні операції становить 75 вагонів на добу (пункт 11 Договору від 12.10.2009 року).

Таким чином, позивач вправі затримати поїзди на підходах до станції у разі не приймання вагонів третьою особою й за наявності на 17 год. 00 хв. на коліях станції призначення вагонів в кількості не менше добової переробної спроможності вантажних фронтів , а не при невиконанні ним переробної спроможності 75 вагонів на добу.

Враховуючи вищевикладене, підтвердження цих обставин наданими до справи доказами тощо, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що дії ДП «Одеська залізниця» є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженими певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 33, 34 ГПК України).

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в позовній заяві обставин для визнання недійсним рішення № 484-р, а тому рішення АМК є законним і обґрунтованим.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі його регіональної філії «Одеська залізниця» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/28649/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/28649/15 повернути за належністю до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець