РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа № 910/18869/15

За позовомСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність»
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю «Сонячне насіння»
Простягнення 92 829,52 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

від позивача: Смішко О.Л. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Співдружність», позивач у справі, звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячне насіння», відповідач у справі, про стягнення 92 829,52 грн., з яких 16 760,99 грн. пеня, 3 752,93 грн. 3% річних та 72 315,33 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.09.2015 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 752,93 грн. 3% річних та 72 315,33 грн. втрат від інфляції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду від 09.02.2016 р. рішення господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду скасовано, справу передано на новий розгляд у частині стягнення пені.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що суду попередніх інстанцій виходили з положень договору складського зберігання № 14/03-1-14 від 14.03.2014 р., згідно з пунктом 4.2. якого поклажодавець зобов'язаний здійснити розрахунок не пізніше 10 числа кожного місяця за послуги, надані протягом попереднього місяця, згідно актів виконаних робіт та рахунків, наданих зберігачем, та вказав, що у такому випадку, судам першої та апеляційної інстанції потрібно було встановити дату прострочення оплати наданих послуг за зберігання зерна, з якої позивач має право нараховувати пеню згідно з договором складського зберігання № 14/03-1-14 від 14.03.2014 р.; при цьому судами не було встановлено чи передбачено умовами договору зберігання нарахування пені за прострочення оплати, а також не було враховано, що частково зерно було прийнято на зберігання на підставі складської квитанції без укладення договору в письмовій формі.

Ухвалою від 18.02.2016 р. суддя Домнічева І.О. прийняла справу до свого провадження, розгляд справи призначено на 01.03.2016 р.

29.02.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

01.03.2016 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 01.03.2016 р. було оголошено перерву до 05.04.2016 р.

Відповідач позовні вимоги у частині стягнення пені відхилив посилаючись на те, що відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

У судовому засіданні 05.04.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При новому розгляді справи встановлено наступне.

14.03.2014 позивачем (зберігач) та відповідачем (поклажодавець) укладено договір складського зберігання №14/03-1-14 (далі - Договір), відповідно до умов якого: зберігач зобов'язується за плату прийняти на відповідальне зберігання сільськогосподарську продукцію - кукурудзу, яка йому передається поклажодавцем, надавати послуги з доведення отриманої на зберігання продукції до показників згідно вимог нормативних документів та контрактів як експортних так і тих, що діють в Україні стандартів та інструкції, зазначеної в пункту 2.4 Договору для забезпечення її зберігання та повернути поклажодавцеві продукцію в строки і на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору); на відповідальне зберігання приймається кукурудза в кількості 2 000 тонн врожаю 2013 (пункт 2.1 Договору).

Крім того, позивачем було прийнято на зберігання на складі від відповідача кукурудзу 3 класу врожаю 2013 року у загальній кількості 1 000 тонн, що підтверджується складською квитанцією на зерно від 07.04.2014 № 72 та актом приймання-передавання зерна від 07.04.2014 № 8.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 139061,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/21513/14 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Сонячне насіння» на користь ТОВ «Співдружність» 127 188,39 грн. основного боргу та 2 543,77 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2015 зі справи № 910/21513/14 апеляційну та касаційну скарги залишено без задоволення; рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 зі справи 910/21513/14 - без змін.

Відповідно до приписів статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою касаційної інстанції було встановлено таке:

- враховуючи те, що сторонами не погоджено строку виконання зобов'язання по сплаті послуг зберігання, кредитор вправі вимагати його виконання у порядку ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положеннями якої передбачено: якщо строк (термін) виконання зобов'язання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;

- вимога про оплату коштів, акт виконаних робіт № 505 від 01.07.2014, рахунок-фактура №505 від 01.07.2014 на суму 100 545,11 грн. за 2000 т зберігання зерна кукурудзи та акт виконаних робіт №505/1 від 01.07.2014, рахунок-фактура №505/1 від 01.07.2014 на суму 38516,13 грн. за 1000 т зберігання зерна кукурудзи разом з вимогою підписання та сплати боргу за ними, були надісланні відповідачу 15.07.2014, підтвердженням чого є належним чином засвідчені копії описів вкладення у цінні листи та фіскальних чеків №5689 та №5690, однак вони залишені були відповідачем без задоволення;

- відтак, враховуючи, що факт надання ТОВ «Співдружність» ТОВ «Сонячне насіння» послуг зберігання зерна і факт порушення відповідачем своїх зобов'язань по оплаті зберігання підтверджений матеріалами справи та не спростовано належними доказами, позовні вимоги в частині стягнення плати за зберігання зерна в розмірі 127 188,39 грн. (за розрахунком: 88 672,26 грн. - вартість зберігання 2000 т зерна кукурудзи за період з 17.03.2014 по 16.05.2014 р.+ 38 516,13 грн. - вартість зберігання 1000 т зерна кукурудзи за період з 07.04.2014 по 16.05.2014 = 127 188, 39 грн.) підлягають задоволенню.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача було визначено у сумі 127 188,39 грн.

На виконання рішення Господарським судом міста Києва було видано наказ від 15.04.2015.

Відповідач виконав рішення лише 15.07.2015, що підтверджується випискою із рахунку позивача.

Строк прострочення оплати заборгованості позивач визначає з 22.07.2014 (15.07.2014 + 7 днів відповідно до вимог статті 530 ЦК України).

З огляду на наявність прострочення у виконанні зобов'язань за договором та рішення суду, позивач просить суд стягнути з відповідача 16 760, 99 грн. пені (період прострочення з 22.07.2014 по 21.01.2015).

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

Так ТОВ «Сонячне насіння» зазначає, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені закінчився (10.04.2015 щодо порушення оплати робіт за березень 2014 року; 10.05.2015 щодо порушення оплати робіт за квітень 2014 року; 10.06.2015 щодо порушення оплати робіт за травень 2014 року), а позовна заява подана у 22.07.2015.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

З обставинами, викладеними відповідачем, суд не погоджується виходячи з наступного.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» роз'яснено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для даного випадку 1 рік повинен відраховуватись від дати, наступної за датою оплати чергового платежу, який не було здійснено. Пеня нараховується на прострочену суму за період прострочення, що не може перевищувати 1 рік (365 або 366 календарних дні).

Як вбачається, у попередніх судових розглядах (справа № 910/21513/15) щодо спору між даними сторонами про стягнення з відповідача вартості зберігання зерна позивачем, було встановлено, що «враховуючи те, що сторонами не погоджено строку виконання зобов'язання по сплаті послуг зберігання, кредитор вправі вимагати його виконання у порядку статті 530 Цивільного кодексу України, положеннями якої передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства».

Матеріали справи свідчать про те, що вимоги про оплату коштів, акт виконаних робіт № 505 від 01.07.2014 р., рахунок-фактура № 505 від 01.07.2014 р. на суму 100 545,11 грн. за зберігання 2 000 т зерна кукурудзи та акт виконаних робіт № 505/1 від 01.07.2014 р., рахунок-фактура № 505/1 від 01.07.2014 р. на суму 38 516,13 грн. за зберігання 1 000 т зерна кукурудзи з вимогою підписання та сплати боргу за ними, були надіслані відповідачу 15.07.2014 р.

Таким чином, початок перебігу строку позовної давності починається з 22.07.2014 р. (15.07.2014 р. + 7 днів), а тому позовна заява СТОВ «Співдружність» до ТОВ «Сонячне насіння» в частині стягнення пені подана в межах позовної давності та підлягає задоволенню.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячне насіння» (м. Київ, вул. Богомольця, 7/14, приміщення 182, кімната 63; ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Співдружність» (Київська обл., Рокитнянський р-н., смт. Рокитне, вул. Поповича, 41а; ) 16 760 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят) грн. 99 коп. пені та 334 (триста тридцять чотири) грн. 89 коп. суму судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя І.О. Домнічева