ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/392/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Армапобутсервіс», м.Львів

про стягнення

ціна позову: 130367,97грн.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 02.03.2016р. б/н);

відповідача: не з'явився

Суть спору:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Армапобутсервіс» про стягнення 130367,97грн. заборгованості, і тому числі 83409,02грн. основного боргу, 128,39грн. пені, 4230,09грн. 3% річних, 42600,47грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 15.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду в судовому засіданні на 01.03.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 01.03.2016р. та від 22.03.2016р. В судовому засіданні 05.04.2016 оголошувалась перерва в межах робочого дня до 16:30 год., про що представник Позивача повідомлявся під розписку в судовому засіданні.

Представнику Позивача по явці оголошено права та обовязки, передбачені ст.ст.20,22,28,38 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді чи колегії суддів не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав усні пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві з обґрунтуванням підстав до задоволення позову.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання жодного разу не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвал суду по справі, зокрема, щодо подання відзиву на позовну заяву, не виконав, про причини невиконання суд не повідомив; був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Щодо стягнення 83409,02 грн. суми основного боргу.

01.10.2014р. між Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» (надалі Позивач, Енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Армапобутсервіс» (надалі Відповідач, Споживач) укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №3904/Ш (надалі Договір) із Додатковою угодою від 05.02.2009р. до Договору, за умовами якого Енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати Споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач зобовязувався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором.

Відповідно до п.п. 2.1 та 2.2 Договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до Договору у вигляді гарячої води на опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, на гаряче водопостачання протягом року згідно графіка, затвердженого органами місцевої влади. Початок та закінчення опалювального сезону встановлюється відповідними органами влади.

Пунктом 3.2.2 Договору передбачено, що Споживач зобовязувався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в терміни, які передбачені Договором.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору Енергопостачальна організація зобовязувалась забезпечувати постачання теплової енергії Споживачу в обсягах згідно із Договором.

Пунктами 6.2 та 6.3 Договору Сторонами встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до пятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, сплачує Енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

За неналежне виконання Сторонами зобов'язань за Договором винна Сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов'язань, крім випадку письмової відмови Сторони (преамбула розділу 7 Договору).

Згідно п. 7.2.3 Договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію Споживач несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Відповідно до пункту 8.1. Договору розбіжності і спори між Сторонами, повязані із виконанням, зміною та розірванням Договору, вирішуються шляхом проведення переговорів, обміну листами, укладанням додаткових угод. Пропозиції щодо зміни договірних величин теплопостачання надаються Сторонами не пізніше ніж за тридцять днів до початку кварталу.

Пунктами 10.1 та 10.4 Договору Сторонами погоджено, що Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2015 року. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із його Сторін.

На виконання умов укладеного між Сторонами Договору, Позивач на підставі Актів про включення системи теплоспоживання від 18.10.2013 року, від 23.10.2014 року та від 09.10.2015 року, на підставі рахунків за жовтень 2013 року №3904Ш-10 на суму 3929,47 грн., за листопад 2013 року №3904Ш-11 на суму 9411,58 грн., за грудень 2013 року №3904Ш-12 на суму 12745,83 грн., за січень 2014 року №№3904Ш-1 на суму 14420,14 грн., за лютий 2014 року №3904Ш-2 на суму 12898,44 грн., за березень 2014 року №3904Ш-3 на суму 9017,11 грн., за квітень 2014 року №3904Ш-4 на суму 4618,70 грн., за травень 2014 року №3904Ш-5 на суму 3921,55 грн., за червень 2014 року №3904Ш-6 на суму 3929,73 грн., за липень 2014 року №3904Ш-7 на суму 106,77 грн., за серпень 2014 року №3904Ш-8 на суму 106,77 грн., за вересень 2014 року №3904Ш-9 на суму 106,77 грн., за жовтень 2014 року №3904Ш-10 на суму 143,80 грн., за листопад 2014 року №3904Ш-11 на суму 578,12 грн., за грудень 2014 року №3904Ш-12 на суму 1418,47 грн., за січень 2015 року №3904Ш-1 на суму 1474,48 грн., за лютий 2015 року №3904Ш-2 на суму 1526,50 грн., за березень 2015 року №3904Ш-3 на суму 1486,04 грн., за квітень 2015 року №3904Ш-4 на суму 401,79 грн., за травень 2015 року №3904Ш-5 на суму 107,45 грн., за червень 2015 року №3904Ш-6 на суму 107,45 грн., за липень 2015 року №3904Ш-7 на суму 107,45 грн., за серпень 2015 року №3904Ш-8 на суму 107,45 грн., за вересень 2015 року №3904Ш-9 на суму 107,45 грн., за жовтень 2015 року №3904Ш-10 на суму 557,48 грн., за листопад 2015 року №3904Ш-11 на суму 1522,92 грн. та за грудень 2015 року №3904Ш-12 на суму 1473,24 грн. передав Відповідачу теплову енергію в гарячій воді на суму 83409,02 грн.

Відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань з оплати поставленої Позивачем теплової енергії не виконано, внаслідок чого утворився борг з оплати поставленої за Договором теплової енергії в розмірі 83409,02грн. Станом на час розгляду справи по суті доказів повного чи часткового погашення вказаного боргу Сторонами суду не заявлено та не подано.

З підстав наведеного Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 83409,02грн. суми основного боргу з оплати поставленої за Договором теплової енергії в гарячій воді.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

У відповідності до ч.1 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У ч.1 ст.612 ЦК України зазначено, що Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі доведеність позовних вимог в частині стягнення 83409,02грн. суми основного боргу, відсутність заперечень з боку Відповідача як щодо самого факту поставки теплової енергії в гарячій воді, так і щодо її кількісних та якісних характеристик, відсутність доказів повної чи часткової сплати боргу, який є предметом спору у справі, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 83409,02грн. суми основного боргу за Договором є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення 128,39 грн. пені.

У позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 128,39 грн. пені, яку розраховує за наступні періоди: з 107,45грн. боргу за липень 2015р. за період з 01.08.2015р. по 31.08.2015р.; з 107,45грн. боргу за серпень 2015р. за період з 01.09.2015р. по 30.09.2015р.; з 107,45грн. боргу за вересень 2015р. за період з 01.10.2015р. по 31.10.2015р.; з 557,48грн. боргу за жовтень 2015р. за період з 01.11.2015р. по 30.11.2015р.; з 1522,92грн. боргу за листопад 2015р. за період з 01.12.2015р. по 31.12.2015р.

Згідно п. 7.2.3 Договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію Споживач несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 ЦК України, ст.230 ГК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пункту 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

При цьому суд взяв до уваги, що, згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Перевіривши правильність проведеного розрахунку пені за заявлені Позивачем періоди суд зазначає, що такий розрахунок Позивачем проведено невірно, оскільки не враховано положення п.6.3 Договору, відповідно до яких, Споживач до пятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, сплачує Енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії. Відтак, проведення нарахування пені на суму боргу, яка виникла у поточному місяці, починаючи з 01 (першого) числа наступного місяця суперечить умовам Договору, - такий розрахунок може здійснюватись починаючи з 15 числа наступного місяця за розрахунковим місяцем.

При цьому суд зазначає, що періоди, за які Позивач просить стягнути пеню є меншими, аніж передбачено ч.6 ст.232 ГК України; проте, за відсутності клопотання, передбаченого п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, суд не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення суми основного боргу, здійснивши перерахунок суми пені, яку належить стягнути з Відповідача на користь позивача за порушення порядку та строку оплати поставленої за теплової енергії суд встановив, що позовні вимоги про стягнення 128,39 грн. пені за вищеописані заявлені Позивачем періоди підлягають до задоволення в розмірі 52,29грн.; в решті позовних вимог щодо стягнення пені слід відмовити.

Щодо стягнення 4230,09грн. 3% річних та 42600,47 грн. інфляційних втрат.

Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність проведених розрахунків 3% річних та інфляційних втрат суд дійшов висновків, що такі Позивачем також проведено невірно, оскільки не враховано положення вищеописаного п.6.3 Договору. Внаслідок здійсненої перевірки розрахунків 3% річних та інфляційних втрат встановлено, що за заявлені Позивачем періоди їх сума є більшою, аніж заявлено Позивачем до стягнення. Проте, за відсутності клопотання, передбаченого п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, в суду відсутні правові підстави до виходу за межі заявлених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення основного боргу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 4230,09грн. 3% річних та 42600,47грн. інфляційних втрат підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

05.04.2016 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний (з врахуванням вихідних) 11.04.2016р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 1954,38 грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 254, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 611, 612, 625, 627, 629, 632, 714, ст.ст. 173, 174, 193, 216, 218, 230, 232, 275, ст.ст. 1, 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Армапобутсервіс» (79076, Львівська область, м.Львів, вул.П.Тичини, буд.14; ідентифікаційний код 32969845) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, Львівська область, м.Львів, вул.Данила Апостола, буд.1; ідентифікаційний код 05506460) 83409,02грн. суми основного боргу за договором, 52,29грн. пені, 4230,09грн. трьох відсотків річних, 42600,47грн. інфляційних втрат та 1954,38грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.