РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/1403/16

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення заборгованості за оренду нежитлового приміщення в розмірі 24 696,98 грн, розірвання Договору оренди № 250/2015 від 10.04.2015 та виселення з орендованого нежитлового приміщення.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Євдокименко В.М., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (далі - позивач) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за оренду нежитлового приміщення в розмірі 24 696,98 грн, розірвання Договору оренди № 250/2015 від 10.04.2015 та виселення з орендованого нежитлового приміщення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/1403/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Дарницьку районну в місті Києві державну адміністрацію (далі - третя особа), розгляд справи призначено на 24.02.2016.

10.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи було подано письмові пояснення у справі.

15.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

23.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 14 574,22 грн.

Судове засідання 24.02.2016 не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Нечая О.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.02.2016 розгляд справи було призначено на 16.03.2016.

14.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 16.03.2016 представники учасників судового процесу не з'явились.

Розглянувши у судовому засіданні 16.03.2016 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вказане клопотання.

Враховуючи те, що представники сторін у судове засідання 16.03.2016 не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем та третьою особою вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/1403/16 від 01.02.2016 та задоволенням клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 30.03.2016.

У судове засідання 30.03.2016 представник позивача з'явився, подав заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 18 264,21 грн, надав свої пояснення по суті спору, в іншій частині позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 30.03.2016 не з'явились.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2015 між Дарницькою районною в місті Києва державною адміністрацією (далі - орендодавець, третя особа), Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» (далі - балансоутримувачу, позивач) було укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 250/2015 (далі - Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець на виконання п.п. 1.1.1, 1.1.4 протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності від 17.03.2015 № 25, розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10.04.2015 № 209 передає, орендар приймає в оренду нерухоме майн (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, (далі - об'єкт оренди), який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 для використання під розміщення торговельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Відповідно до п. 3.1 Договору оренди за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня 2011 року № 34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною часиною цього Договору, на дату підписання Договору за перший місяць оренди становить без ПДВ: 89,00 грн за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 2 616,58 грн (Додаток № 2).

Згідно з п. 3.2 та 3.4 Договору оренди розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 3.6 Договору оренди).

Згідно з п. 4.2 Договору оренди орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 10 квітня 2015 року до 08 квітня 2018 року ( п. 9.1 Договору оренди).

10.04.2015 сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди до Договору № 250/2015 від 10.04.2015.

Як зазначає позивач, у відповідача станом на 29.01.2016 виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 22 243,47 грн. в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, розірвати Договір оренди та виселити відповідача із займаного приміщення у зв'язку із систематичним невиконанням зобов'язань за Договором оренди.

Щодо вимог про розірвання Договору оренди, суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2015 у справі № 910/20860/15 було стягнуто з відповідача на користь позивача 8 646 грн 02 коп - суму боргу, інфляційні втрати в розмірі 750 грн 10 коп, пеню в розмірі 1337 грн 75 коп, 3 % річних в розмірі 82 грн 72 коп та 1234 грн 88 коп - витрати по сплаті судового збору.

З зазначеного рішення вбачається, що стягнута сума боргу у розмірі 8 646,02 грн є орендною платою за період з квітня 2015 по липень 2015 року.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вищезазначеним рішенням господарського суду міста Києва, яке набрало законної сили, судом встановлено факт порушення відповідачем строків виконання свого грошового зобов'язання за Договором та встановлено розмір заборгованості за період з квітня по липень 2015 року.

Відповідно до п. 9.3 Договору оренди одностороння відмова від Договору не допускається. Крім випадку, передбаченого пунктом 5.2 цього Договору.

Згідно з п.5.2 Договору оренди при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку платежу орендодавець має право відмовитись від Договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря.

Відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно з ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Таким чином, оскільки відповідачем не вносились орендні платежі більше трьох місяців підряд, враховуючи надане Договором оренди позивачу право на односторонню відмову від Договору, суд дійшов висновку, що вимоги про розірвання Договору оренди підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

З клопотань відповідача про припинення провадження у справі в частині стягнення частини основного боргу в розмірі 18 264,21 грн, вбачається, що відповідачем, після порушення провадження у справі, було сплачено 08.02.2016 частину основної заборгованості в розмірі 14 574,22 грн та 14.03.2016 сплачено 3 689,99 грн, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що додана позивачем до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку позивача є первинним документом, а відповідно і належним та допустимим доказом в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, тому приймається до уваги судом.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 18 264,21 грн.

В інші частині, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 3 979,26 грн підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 2 299,65 грн та 3% річних в розмірі 153,86 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 6.2 Договору оренди за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувачу пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що позивачем вірно розраховано розмір пені, а відтак вимога про стягнення пені в розмірі 2 299,65 грн підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних та встановлено, що позивачем вірно розраховано вказану суму, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 153,86 грн.

Згідно з п. 7.6 Договору оренди, уразі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії Договору оренди.

З огляду на вищенаведене, вимога позивача про звільнення відповідачем орендованого приміщення та передачу його по акту приймання-передачі позивачу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором оренди, з урахуванням пені та трьох відсотків річних, про розірвання Договору оренди та про звільнення відповідачем орендованого нежитлового приміщення та передачу його по акту-приймання-передачі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем фактично заявлено до відповідача три немайнові вимоги та одну вимогу майнового характеру.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно з абзацом 1 пункту 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Судом встановлено, що позивачем під час подання позову було сплачено судовий збір в сумі 4 134,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 17 від 18.01.2016, № 10 від 19.01.2016 та № 13 від 19.01.2016), тоді як правильним розміром судового збору за подання трьох вимог немайнового характеру та однієї вимоги майнового характеру є 5 512,00 грн.

Якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК України (пункт 2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7).

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню, недоплачений судовий збір повинно бути стягнуто з відповідача в дохід бюджету в розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись статтями 4, 49, 80, 82 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/1403/16 в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" заборгованості в розмірі 18 264,21 грн припинити.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02156, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02091, м. Київ, Харківське шосе, будинок 148А; ідентифікаційний код 39604270) заборгованість в розмірі 3 979 (три тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн 26 коп, 3 % річних в розмірі 153 (сто п'ятдесят три) грн 86 коп., пеню в розмірі 2 299 (дві тисячі двісті дев'яносто дев'ять) грн 65 коп.

4. Розірвати Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 250/2015 від 10.04.2015, укладений між Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва"

5. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (02156, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) звільнити приміщення загальною площею 29,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 та передати його по акту приймання-передачі Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02091, м. Київ, Харківське шосе, будинок 148А; ідентифікаційний код 39604270).

6. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02156, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (02091, м. Київ, Харківське шосе, будинок 148А; ідентифікаційний код 39604270) витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн 00 коп.

7. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02156, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Повне рішення складено 04.04.2016.

Суддя О.В. Нечай