РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/256/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство передових технологій "Зонд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Сітіс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Казаченко Т.П. - за довіреністю від 05.01.2015 року;

від відповідача: Шевченко В.І. - за довіреністю від 04.02.2016 року.

В судовому засіданні 16 березня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство передових технологій "Зонд" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Сітіс" (відповідач) про стягнення 34 848,30 грн. заборгованості та 279,82 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов Договору № ГК0471 на виконання робіт від 12.06.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/256/16. Розгляд справи призначено на 08.02.2016 року.

05.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

08.02.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

В судове засідання, призначене на 08.02.2016 року, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав усні пояснення, відповів на запитання суду та подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів. Відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 16.03.2016 року.

14.03.2016 року відповідач звернувся до суду із відзивом на позов, який фактично є клопотанням про проведення експертизи комп'ютерної техніки та програмних продуктів.

Дослідивши вказане клопотання, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення останнього, з огляду на те, що відповідачем не було наведено обґрунтованих та достатніх підстав для призначення відповідної судової експертизи.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство передових технологій «Зонд» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Сітіс» (виконавець) укладено Договір № ГК0471 на виконання робіт (далі - Договір), відповідно до пункту якого виконавець зобов'язується виконати за завданням замовника вказані в договорі роботи, а саме: налаштування (автоматизації) інформаційної системи підприємства замовника (роботи) на платформі типового програмного продукту « 1С: Підприємство 8. Управління будівельної організації для України» (продукт), здати роботи, а замовник зобов'язується прийняти результати робіт і оплатити їх на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 4.1. Договору перелік робіт і строки їх виконання виконавцем вказані в Додаткових угодах до договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору по завершенні кожного етапу робіт з кожної Додаткової угоди виконавець надає замовнику для затвердження Акт здачі-приймання на обсяг фактично виконаних робіт.

У випадку якщо замовник протягом 5 робочих днів не підписав акт здачі-приймання робіт і не надав мотивованої відмови від приймання робіт за Додатковою угодою до договору, то ці роботи вважаються прийнятими (п. 4.4. Договору).

Згідно д п. 5.1. Договору вартість ат порядок здійснення розрахунків за виконані роботи вказується Додаткових угодах до договору.

Відповідно до п. 5.2. Договору замовник здійснює 70% передплату вартості робіт, згідно з відповідною Додатковою угодою протягом 5 банківських днів з моменту підписання Додаткової угоди.

Решту вартості кожного етапу робіт, згідно з відповідною Додатковою угодою, замовник оплачує протягом 5 банківських днів з моменту підписання сторонами Актів здачі-приймання виконаних робіт по відповідному етапу.

09.12.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 2 до Договору (надалі - Додаткова угода), за змістом п. 1.1. якої замовник зобов'язується виконати за завданням замовника роботи, вказані в Додатку № 1 до Додаткової угоди.

Згідно з п. 2.1. Додаткової угоди строк виконання робіт складає 6 місяців з моменту отримання передплати в розмірі 70% від вказаної в п. 3.1. суми.

Вартість робіт за Додатковою угодою складає 770 550,00 грн. (п. 3.1. Договору).

На виконання умов Договору та Додаткової угоди позивачем сплачено відповідачу 539 385,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4549 від 12.12.2013 року, 53 648,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9041 від 12.06.2014 року, 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9513 від 04.07.2014 року.

Відповідачем виконано роботи на наступні суми: 128 370,00 грн. за актом виконання робіт № 55 від 26.02.2014 року, 160 380,00 грн. за актом виконання робіт № 208 від 19.05.2014 року, 79 530,00 грн. за актом виконання робіт № 210 від 19.05.2014 року, 75 240,00 грн. за актом виконання робіт № 211 від 19.05.2014 року, 68 640,00 грн. за актом виконання робіт № 212 від 21.05.2014 року, 27 060,00 грн. за актом виконання робіт № 213 від 25.06.2014 року, 84 480,00 грн. за актом виконання робіт № 358 від 10.09.2014 року.

Доказів виконання робіт у більшому розмірі станом на день розгляду спору відповідачем не надано.

Позивач звернувся до відповідача із листом-повідомленням № 161 від 10.09.2015 року, у якому зазначив, що строк виконання робіт закінчився 09.06.2014 року, проте такі роботи на суму 69 333,00 грн. відповідачем не виконані, що зумовлює відмову позивача від Договору та Додаткової угоди. Крім того, просив повернути суму попередньої оплати в розмірі 69 333,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що Договір та Додаткова угода є припиненими в односторонньому порядку позивачем на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України.

Листом № 179 від 08.10.2015 року позивач повторно вимагав у відповідача повернути суму передплати у розмірі 69 333,00 грн.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із заявою № 184 від 21.10.2015 року, у якій на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України вказував про зарахування у якості зустрічних однорідних вимог зобов'язання, яке було у нього за Договором № ГК 0649 від 12.06.2014 року у розмірі 34 484,70 грн. (опис вкладення та фіскальний чек у якості доказів направлення листа долучено до матеріалів справи).

Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання умов Договору № ГК0471 на виконання робіт від 12.06.2013 року щодо повернення суми передплати, у останнього виникло зобов'язання сплатити 34 848,30 грн. заборгованості і 279,82 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Частиною 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору та Додаткової угоди позивачем сплачено відповідачу 693 033,00 грн. (539 385,00 грн. + 53 648,00 грн. + 100 000,00 грн.).

Відповідачем виконано роботи на загальну суму 623 700,00 грн. (128 370,00 грн. + 160 380,00 грн. + 79 530,00 грн. + 75 240,00 грн. + 68 640,00 грн. + 27 060,00 грн. + 84 480,00 грн.).

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Так, позивачем, в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було у останнього за Договором № ГК 0649 від 12.06.2014 року у розмірі 34 484,70 грн.

Враховуючи викладене, у відповідача на підставі ст. 601, 849 Цивільного кодексу України виникло зобов'язання повернути позивачу 34 848,30 грн. попередньої оплати (693 033,00 грн. (сума попередньої оплати) - (623 700,00 грн. + 34 484,70 грн.).

Щодо позовної вимоги про стягнення 279,82 грн. 3% річних, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 року № 01-06/1666/14 «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів"», - обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов'язанням). На аванс можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 ЦК України (постанова від 16.09.2014 № 921/266/13-г/7).

Таким чином, з урахуванням того, що повернення попередньої оплати в розмірі 34 848,30 грн. не є грошовим зобов'язанням, вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 279,82 грн. 3% річних є необґрунтованою та підлягає відхиленню.

Судові витрати, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА КОМПАНІЙ СІТІС" (04073, м. Київ, вулиця Фрунзе, будинок 160, корпус Б, офіс 912, ідентифікаційний код 36924593) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ПЕРЕДОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ "ЗОНД" (36014, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Харчовиків, будинок 27, ідентифікаційний код 23557449), грошові кошти: 34 848,30 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот сорок вісім гривень 30 копійок) попередньої оплати та 1 208,30 грн. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.04.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало