РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/2215/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича

фірма "Елна"

до Державного підприємства "Науково - інженерний центр матеріалів

для зварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук

України"

про стягнення 325 452,43 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Кукуруз В.В. по довіреності № б/н від 05.03.2016р.

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Елна" про стягнення з Державного підприємства "Науково - інженерний центр матеріалів для зварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України" 325 452, 43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/2215/16, розгляд справи призначено на 09.03.2016р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.03.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було відкладено розгляд справи на 04.04.2016р., у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача.

В даному судовому засіданні представник позивача подав заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме в частині стягнення з Державного підприємства "Науково - інженерний центр матеріалів для зварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України" інфляційних втрат у розмірі 2 832,82 грн. та 3% рвчних у розмірі 1 083,53 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до ст. 80 господарського процесуального кодексу України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього кодексу. Ухвалу про припинення провадження у справі може бути оскаржено.

Розглянувши заяву представника позивача про відмову від позову в частині стягнення з Державного підприємства "Науково - інженерний центр матеріалів для зварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України" інфляційних втрат у розмірі 2 832,82 грн. та 3% рвчних у розмірі 1 083,53 грн., перевіривши повноваження представника позивача на підписання даної заяви, суд вважає, що заява не суперечить діючому законодавству та не порушує інтереси інших осіб, тому приймається судом, що у відповідності до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України тягне за собою припинення провадження у справі

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

Відповідач письмових заперечень проти позову не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача про призначення справи до розгляду - ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження Відповідача згідно відомостей з ЄДР та ФОП, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такого не направлення представників покладаються на Відповідача відповідно.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 04.04.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2012 року між Державного підприємства "Науково - інженерний центр матеріалів для зварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Елна" (далі - замовник) був укладений договір № 2-НИЦ.

За умовами договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання наступних робіт: виготовлення порошкових проволок різних марок різного діаметру у відповідності з заявками замовника (п. 1.1. договору).

Пунктом 7.1. встановлено, що даний договір починає свою дію з 01.08.2012р. - закінчення 31.12.2013р.

Відповідно до п. 2.1. договору вартість робіт складає 409 166,65 грн. і може бути змінена при зміні вартості матеріалів, комплектуючих при індексації нормативів та заробітної плати, зміні вартості енергоресурсів, а також у відповідності з встановленим, офіційно , коефіцієнтом інфляції.

Оплата здійснюється шляхом 100% авансування виготовлення кожної із позицій порошкових проволок по виставлених рахунках, у відповідності з листами замовника.

Пунктом 4.1. договору визначено, що приймання робіт, виконаних на підставі діючого договору, здійснюється у відповідності з вимогами технічних умов.

Виконавець розпочинає виконання робіт лише після виконання замовником умов оплати вказаних в п.2.2., а також після виконання інших зобов'язань замовника, вказаних в даному договорі. Затримка оплати і виконання інших зобов'язань замовника відповідно змінює строки конання робіт (п. 6.2. договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем було:

30.04.2015р. перераховано на рахунок Відповідача 150 000 грн. як передплата за роботи по виготовленню порошкового дроту згідно Договору.

25.06.2015 р. перераховано на рахунок Відповідача 100 000 грн. як передплату за роботи по виготовленню порошкового дроту згідно Договору.

05.08.2015 р. перераховано на рахунок Відповідача 50 000 грн. як передплата за роботи по виготовленню порошкового дроту згідно Договору.

10.09.2015 р. перераховано на рахунок Відповідача 20 000 грн. як передплата за роботи по виготовленню порошкового дроту згідно Договору.

01.10.2015 р. перераховано на рахунок Відповідача 120 000 грн. як передплата за роботи по виготовленню порошкового дроту згідно Договору.

02.11.2015 р. перераховано на рахунок Відповідача 100 000 грн. як передплата за роботи по виготовленню порошкового дроту Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 13.11.15 р. у зв'язку з неможливістю виконання Договору виготовлення порошкових дротів від 1 серпня 2012 р №2 - НІЦ через постійну відсутність електроенергії та силового живлення в приміщені «НІЦ МЗН» та непрацюючим ліфтовим господарством Позивач та Відповідач прийшли до згоди розірвати Договір уклавши додаткову угоду про розірвання договору.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди виконавець взяв на себе зобов'язання згідно акту взаємних розрахунків повернути Позивачу кошти, що були ним сплачені як передплата за роботи по виготовленню порошкового дроту згідно Договору № 2-НІЦ від 01.08.2012р. протягом десяти днів.

02.12.15р. між сторонами було складено та підписано Акт звіряння взаємних розрахунків, відповідно до якого загальна заборгованість виконавця перед замовником склала - 321 536,08 грн.

08.12.15р. Позивачем було направлено лист виконавцю з проханням повернути кошти на рахунок Позивача до 13.12.15р. Однак кошти так і не були повернуті.

24.12.2015р. Позивачем на адресу Відповідача було направлено претензію з вимогою сплатити борг, але Відповідач не здійснив розрахунок.

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за невиконані роботи становить 321 536,08 грн.

Судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі- ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений сторонами Договір є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 843 Цивільного кодексу України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 864 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду.

Частиною 1, 2 ст. 857 ЦК України передбачено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, відсутність у нього заборгованості станом на день розгляду справи не довів.

Підсумовуючи все вищевикладене, судом задовольняються позовні вимоги частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при частковому задоволенні позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.49, ст. ст. п. 4 ч.1 ст. 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Науково - інженерний центр матеріалів для зварювання ім.. Є.О. Патона Національної академії наук України" (03680, м. Київ, вул. Боженко, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробнича фірма "Елна" (03062, м. Київ, просп.. Перемоги, 65, ) 321 536 (триста двадцять одну тисячу п'ятсот тридцять шість) грн. 08 коп. та 4 818 (чотири тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. 31 коп. судового збору.

Припинити провадження у справі № 910/2215/16 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 832,82 грн. та 3% річних у розмірі 1 083,53 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.04.2016р.

Суддя Т. Ю. Трофименко