КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/23998/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Пріцак І.Є., дов. від 01.04.2016 №162,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 (підписане 09.12.2015)

у справі №910/23998/15 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український бізнес банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»

про стягнення 164 167,85 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білої І.В. в інтересах ПАТ «Український бізнес банк» (далі - ПАТ «Укрбізнесбанк», або позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (далі - ТОВ «Український лізинг», або відповідач) про стягнення 164 167,85 грн, з яких: 149 402,84 грн заборгованість за кредитом (у т.ч. 64 696,57 грн прострочена заборгованість за кредитом), 5 415,75 грн заборгованість за процентами (3 797,25 грн прострочена заборгованість), 8 055,33 грн пені та 1 293,93 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 у справі №910/23998/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 149 402, 84 грн заборгованості за кредитом, 5 415,75 грн заборгованості за процентами, 8 055, 33 грн пені, 1 293, 93 грн штрафу.

Стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України судового збору 3 283,36 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що факт наявності боргу у відповідача за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований. В частині стягнення пені та штрафу, суд визнав вимоги такими, що, підлягають задоволенню.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 змінити та зменшити розмір стягнення процентів на 1 897,04 грн, пені за простроченими процентами на 37,04 грн, а в стягненні штрафу - відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлення позивачем розміру та порядку сплати додаткових процентів за користування кредитом на підставі п.4.6 кредитного договору, крім тих, які передбачені п.1.1 договору, на думку відповідача, не відповідає вимогам законодавства та принципам справедливості, чим порушує права та інтереси відповідача.

За твердженнями апелянта, нарахування одночасно штрафу і пені суперечить ст.61 Конституції України.

Крім того, відповідач вказував на те, що розрахунок пені за простроченими процентами складений та наданий позивачем суду першої інстанції дублює періоди нарахування пені з 09.06.2015 до 10.08.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 відновлено ТОВ «Український лізинг» пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №910/23998/15, розгляд скарги призначено на 06.04.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення позивача про час і місце розгляду апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 є конверт, повернутий органом поштового зв'язку, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 26.02.2016) - 04.03.2016, долучене до матеріалів справи.

01.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач подав відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 06.04.2016 представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про дату та час проведення повідомлений належним чином.

Враховуючи, що ТОВ «Український лізинг» належним чином повідомлене про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційної скарги, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційну скаргу без його участі, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» (позичальник) укладено кредитний договір №263/Ю (далі - кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 435 839 грн на придбання основних засобів та супутні витрати по них, строком до 10.11.2015 зі сплатою 20% річних. Ліміт кредитування зменшується відповідно до графіка погашення (додаток № 1). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

За умовами кредитного договору позичальник зобов'язався, зокрема, в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості, зворотності, платності, цільового використання, забезпеченості (п.4.1); щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним, перераховувати на рахунок №3137 суму процентів за користування кредитом у відповідності до договору (п.4.2); погашати наданий банком кредит, згідно з графіком погашення, наведеним в додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору (п.4.5).

Відповідно до п.4.6 кредитного договору у разі невиконання зобов'язань відповідно до п.4.5 цього договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 10 листопада 2015 включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення.

Пунктом 4.7 кредитного договору встановлено, що кошти у погашення будь-якої заборгованості за цим договором позичальник зобов'язаний направляти на рахунок №3137 для розподілу у наступній послідовності: прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом; комісії, строк сплати яких настав; проценти, строк сплати яких настав; поточна заборгованість за кредитом.

Строк дії цього договору встановлюється з дня підписання цього договору і до повного погашення позичальником усіх зобов'язань за цим договором (п.8.12 кредитного договору).

У додатку №1 до кредитного договору сторони погодили графік погашення кредитної заборгованості.

13.10.2014 між банком та позичальником підписано додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою сторони домовились внести зміни в договір та викласти п.1.1 розділу 1 «Предмет договору» та п.4.6 розділу IV «Позичальник зобов'язується» в наступній редакції:

«1.1. Банк, за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у формі непоновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 435 839,00 грн на придбання основних засобів та супутні витрати по них, строком до 10 листопада 2015 зі сплатою:

- у період з 11 листопада 2013 до 30 вересня 2014 включно - 20% річних;

- у період з 01 жовтня 2014 до 10 листопада 2015 включно - 15% річних. Ліміт кредитування зменшується відповідно до графіка погашення (додаток №1). Проценти за користування кредитом нараховуються за кожен календарний день за методом «факт/360», тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році».

«4.6. У разі невиконання зобов'язань відповідно до п. 4.5 цього договору, а саме - невиконання зобов'язання щодо зменшення суми ліміту кредитування згідно з графіком погашення та/або не виконання зобов'язання щодо повного остаточного погашення кредиту до 10 листопада 2015 включно, позичальник сплачує банку проценти у розмірі:

- в період з 11 листопада 2013 до 30 вересня 2014 включно - 50% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення;

- починаючи з 01жовтня 2014 - 15% річних на суму простроченої заборгованості до моменту її погашення».

04.12.2014 між банком та позичальником укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою сторони домовились внести зміни в договір та викласти п.4.12 розділу IV «Позичальник зобов'язується» в наступній редакції: «Забезпечити об'єм кредитових надходжень на поточний рахунок №7310, відкритий у ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» у сумі не менше 0 грн впродовж кожного місяця, починаючи з листопада 2013».

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є кредитним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2013 ТОВ «Український лізинг» подало до ПАТ «Український бізнес банк» заяву на отримання довгострокового кредиту в сумі 435 839 грн, строком на 24 місяці.

Як встановлено судом першої інстанції, банком перераховано на рахунок позичальника кредитні кошти у загальному розмірі 435 839 грн, що підтверджується копією меморіального ордера від 11.11.2013 №260_3.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Стаття 1050 ЦК України визначає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з п.5.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків у разі, зокрема, непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком впродовж двох місяців.

Про намір достроково розірвати кредитний договір та/або вимогу достроково погасити суми кредиту, процентів, комісій, неустойок та збитків, банк письмово повідомляє позичальника.

Позичальник зобов'язаний впродовж 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісії, неустойку, передбачені договором.

17.07.2015 ПАТ «Український бізнес банк» направило ТОВ «Український лізинг» вимогу №3784, в якій позивач, посилаючись на п. 5.3 кредитного договору, вимагав протягом 30 днів сплатити заборгованість по кредиту, по процентах та пені. Вимога підписана Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український бізнес банк» Білою І.В. та скріплена печаткою банку.

Тобто, банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та звернувся до суду з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Як доказ направлення вказаної вимоги відповідачу та отримання її останнім позивач надав повідомлення про вручення поштового відправлення №021, опис вкладення у цінний лист від 17.07.2015, список згрупованих поштових відправлень та квитанцію про сплату поштових послуг.

Вказана вище вимога позивача була залишена позичальником без реагування.

Беручи до уваги те, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та звернувся до суду із вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, у відповідача відсутнє право користуватись кредитними коштами за кредитним договором згідно графіка, що наведений у додатку №1.

Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів, виходячи з умов кредитного договору та положень чинного законодавства, встановила, що визначення розміру процентів за користування кредитом у фіксованому розмірі не суперечить ст.1056-1 ЦК України, оскільки сторони у договорі, в редакції додаткової угоди від 13.10.2014 №1 досягли згоди щодо умов про розмір процентної ставки та можливість збільшення її розміру у разі невиконання/порушення позичальником певних умов двостороннього договору, а також порядку і строків застосування підвищеної відсоткової ставки за користування кредитом, зокрема, моменту припинення застосування збільшеної процентної ставки.

За висновками суду апеляційної інстанції, застосування банком підвищеної процентної ставки за користування кредитними коштами, яке передбачено умовами, погодженими сторонами кредитного договору, не є односторонньою зміною умов договору, а є платою, яка підлягає стягненню з позичальника за весь час користування кредитними коштами.

Враховуючи, що відповідач не виконував зобов'язання з повернення наданого позивачем кредиту у строки, встановлені в графіку погашення, заборгованість в сумі 149 402,84 грн, у т.ч. прострочена сума 64 696,57 грн (по кредиту) та в сумі 5 415,75 грн, у т.ч. прострочена сума 3 797,25 грн (по процентах), судом першої інстанції правомірно задоволена.

Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені в сумі 8 055,33 грн (7 484,34 грн за несвоєчасне повернення кредиту, 570,99 грн за прострочення сплати процентів за користування кредитом) та штрафу в сумі 1 293,93 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.1 ст.216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, штрафні санкції визначаються як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як встановив суд першої інстанції, на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за кредитним договором позивач посилався на п.5.4 кредитного договору, яким передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту у строки, вказані у п. 4.5 цього договору, банк має право вимагати від позичальника сплатити банку штраф у розмірі 2% від суми заборгованості за основним боргом на дату пред'явлення вимоги. А при порушенні строків погашення кредиту, нарахованих за ним процентів, комісій (п.п.4.2, 4.3, 4.5) банк має право вимагати від позичальника за кожен день прострочення сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченої заборгованості за кредитом (п.5.10 договору).

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати (п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Колегія суддів зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно зі ст.549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

За встановлених обставин та, беручи до уваги викладені вище приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд першої інстанції суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 8 055,33 грн та штрафу в сумі 1 293,93 грн.

Заперечення відповідача стосовно дублювання періодів нарахування пені, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що в даному випадку неустойку нараховано згідно умов договору, в тому числі, за період з 09.06.2015 до 10.08.2015, проте на різні суми заборгованості (нарахуванням за основним боргом та за простроченим боргом).

Відтак, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених скаржником заперечень, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, доводи апелянта спростовуються наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2015 у справі №910/23998/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/23998/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай