ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 910/10106/15

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 (головуючий суддя Рябуха В.І., судді Ропій Л.М., Калатай Н.Ф.)
у справі№ 910/10106/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Корн"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1. ОСОБА_4, 2. ОСОБА_5, 3. ОСОБА_6, 4. Міжнародний благодійний фонд відродження Києво-Могилянської академії, 5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Винолюб",
простягнення заборгованості
за участю представників
позивачане з'явились,
відповідачаХристич О.В.,
третіх осіб 1, 4, 5ОСОБА_7,
третіх осіб 2, 3не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 у справі № 910/10106/15 позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 13.900.000,00 грн. простроченої заборгованості за кредитом та 1.309.972,61 грн. простроченої заборгованості за процентами на підставі укладеного між ними договору про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 № 0930/01.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в котрій просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2015 відновлено ОСОБА_4 пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/10106/15, залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 апеляційне провадження, порушене за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 18.06.2015 у справі № 910/10106/15, припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу передати до Київського апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судом апеляційної інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, а саме ст.ст. 80, 91 ГПК України. На думку скаржника, апеляційний суд дійшов помилкового про те, що спір у даній справі не порушує прав та обов'язків скаржника, оскільки судом не було враховано того, що відповідно до умов договору поруки від 12.08.2014 № 0930/01-1п скаржник виконав свої зобов'язання перед позивачем та набув прав кредитора, яким був позивач за договором про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 № 0930/01.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника скаржника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

У п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України" зазначено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувались, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту першого частини 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, у зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Апеляційним судом встановлено, що апелянт (ОСОБА_4) не є учасником правовідносин, що виникли між сторонами за договором про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 № 0930/01, тобто між банком (кредитором) і позичальником (боржником).

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги (дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2008 у справі № 23/294).

З матеріалів справи, і передовсім з позовної заяви, вбачається, що банк заявив позовні вимоги виключно до безпосереднього позичальника кредитних коштів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Корн" без заявлення будь-яких вимог до поручителів боржника, що є правом банку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 18.06.2015, останнє не містить жодних приписів щодо прав та обов'язків апелянта, що підтверджено апеляційним судом.

Відповідач у справі рішення першої інстанції від 18.06.2015 не оскаржив і лише 09.10.2015 звернувся до суду першої інстанції із заявою від 08.10.2015 про заміну боржника у зобов'язанні у зв'язку з укладенням між ТОВ "Корн" (як первісним боржником) і ТОВ "Завод залізобетонних виробів" (як новим боржником) договору від 01.10.2015 про переведення боргу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.12.2015 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що відповідно до умов договору поруки від 12.08.2014 № 0930/01-1п він виконав свої зобов'язання перед позивачем та набув прав кредитора, яким був позивач за договором про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 № 0930/01.

Однак, оскаржуючи в апеляційному порядку рішення місцевого суду від 18.06.2015, скаржник посилався на те, що банк не прийняв належного виконання, запропонованого ним як поручителем 26.09.2014, та жодним чином свої заперечення щодо можливості прийняття такого виконання не висловив, кошти, запропоновані поручителем з власної ініціативи в якості виконання зобов'язань ТОВ "Корн", поручителю не повернув, право на договірне списання не реалізував та стягнув заборгованість позичальника в судовому порядку.

Колегія суддів бере до уваги, що з правомірністю такого стягнення погодився суд першої інстанції, зваживши на фактичні і правові підстави позову.

При цьому предметом розгляду у справі № 910/10106/15 було стягнення простроченої заборгованості за кредитом та відсотками на користь ПАТ "КБ "Актив Банк" (банк) з ТОВ "Корн" (клієнта) за договором про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 № 0930/01.

Як зазначалось вище, суд апеляційної інстанції встановив, що при розгляді справи за вказаними вище вимогами не вирішувалось питання про права та обов'язки ОСОБА_4, оскільки він не є стороною договору про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 № 0930/01. У свою чергу договір поруки від 12.08.2014 №0930/01-1п, на підставі якого апелянт мотивував порушення свого права, є видом забезпечення виконання основного договору, а тому є похідним правочином.

Оскільки за умовами саме договору про здійснення кредитних операцій від 30.09.2013 №0930/01 у ОСОБА_4 не виникло жодних прав чи обов'язків у відношенні до його сторін, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що його права при вирішенні спору за позовом ПАТ "КБ "Актив Банк" до ТОВ "Корн" не порушені.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 (справа "Мушта проти України") вказано, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що права скаржника оскаржуваним судовим рішенням не порушені, питання про його права і обов'язки не вирішувались, апеляційний господарський суд правомірно припинив апеляційне провадження на підставі ст. 80 ГПК України.

Колегія суддів також вважає за доцільне відзначити таке. Ухвалою від 21.12.2015 Київський апеляційний господарський суд, зокрема, прийняв апеляційну скаргу ОСОБА_4 до провадження та залучив скаржника до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Ухвалою від 20.01.2016 апеляційний суд також залучив до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, Міжнародний благодійний фонд відродження Києво-Могилянської академії та ТОВ "Винолюб". Такі процесуальні дії колегія суддів вважає передчасними, адже надання особам, які не брали участь в розгляді справи в суді першої інстанції, певного офіційного процесуального статусу учасника судового процесу на стадії апеляції можливе виключно після того, як апеляційний суд достовірно встановить, що рішення суду першої інстанції вплинуло на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін спору. Однак такого щодо всіх зазначених осіб апеляційним судом встановлено не було. Разом з тим вказана процесуальна помилка не призвела до прийняття неправильного рішення щодо апеляційної скарги ОСОБА_4. а отже не можу бути підставою для скасування законної ухвали апеляційного суду від 02.03.2016.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про наявність підстав для припинення апеляційного провадження у справі є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановленої у справі ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 80, 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 у справі № 910/10106/15 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова