Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "12" квітня 2016 р. Справа № 906/159/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 5719/16 від 28.12.2015;

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" (м. Житомир)

про стягнення 32779,43 грн

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 35648,73 грн, з яких: 22932,89 грн основного боргу, 2529,91 грн пені, 845,23 грн 3% річних та 9340,70 грн інфляційних втрат.

До початку розгляду справи на адресу суду від позивача надійшла заява від 28.03.2016 вих. № 1144/16 про зменшення позовних вимог до 32779,43 грн, з яких: 22932,89 грн сума основного боргу, 2529,91 грн пені, 772,55 грн 3% річних та 6544,08 грн інфляційних втрат. В якості додатків до заяви додано уточнюючий розрахунок 3% річних та інфляційних (а. с. 64 - 66).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 28.03.2016 вих. № 1144/16. Надав клопотання про долучення до матеріалів справи копій поштового квитанції та опису вкладення, як доказів надіслання копії заяви про зменшення позовних вимог відповідачу (а. с. 67 - 69).

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача від 28.03.2016 вих. № 1144/16 до розгляду.

З огляду на викладене, спір вирішується виходячи з нової суми позову у розмірі 32779,43 грн.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, при причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином (а. с. 60-62).

Враховуючи, що явка учасників процесу в судове засідання обов'язковою не визнавалася, клопотань про відкладення розгляду справи та повідомлень суду щодо поважності причин відсутності представника відповідача до суду не надходило, при цьому надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи та винесення у ній рішення за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.05.2011 між Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Темп" (відповідач, споживач) було укладено договір № 356 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (далі - договір, а. с. 8 - 11).

Сторони визначили, що предметом договору є вчасне та відповідної якості надання споживачеві послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води у приміщення розміром 96,35 кв. м та оплата їх виконавцю за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору).

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг.

Так, ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Слід зазначити, що відповідно до Законів України "Про теплопостачання", "Про житлово-комунальні послуги", споживач оплачує вартість фактично спожитих послуг за тарифами на теплову енергію, затвердженими органами місцевого самоврядування.

Сторони погодили, що згідно з п. 2.1 договору, тарифи на послуги з центрального опалення та постачання гарячої води на дату укладення договору становлять 12,62 грн/1 кв. м приведеної опалювальної площі при відсутності приладів обліку теплової енергії.

Також сторони погодили, що тарифи на послуги може бути змінено в порядку визначеному чинним законодавством України, про що споживачу повідомляється в засобах масової інформації. Розмір щомісячної плати коригується у відповідності до зміни тарифів (п. 2.2 договору).

Пунктом 3.2 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживачі - госпрозрахункові підприємства, організації та бюджетні установи проводять попередню оплату до 20 числа поточного місяця у розмірі 50% від очікуваних нарахувань. Решту суми нарахувань споживач оплачує до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

У відповідності до п. 3.3 договору сторони домовилися, що всі платежі за надані послуги, що вносяться споживачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду, при її наявності, не залежно від призначення платежу, вказаного в платіжному документі.

Окрім того сторони погодили, що не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці. Не отримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по цьому договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вище вказаного договору в опалювальний період з листопада 2013 року по квітень 2015 року, позивачем було надано відповідачу послуг з централізованого опалення на загальну суму 30548,28 грн, що підтверджується виставленими на адресу відповідача рахунками на оплату (а. с. 18 - 30).

Крім того, судом встановлено, що станом на 01.11.2013 відповідач вже мав заборгованість перед позивачем за попередній період у розмірі 8496,65 грн, що підтверджується розрахунком нарахувань і оплати по ТОВ "Темп" згідно з договором № 356 від 01.05.2011. Вказана заборгованість за попередній період була частково у розмірі 8496,64 грн сплачена у листопаді 2013 року (а. с. 13).

Наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами (а. с. 48 - 52) підтверджується, що відповідач свої зобов'язання щодо здійснення своєчасних розрахунків за отримані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2013 року по квітень 2015 року на загальну суму 30548,28 грн виконав частково, сплативши на рахунок позивача: 26.02.2014 - 1780,55 грн, 19.03.2014 - 1780,55 грн, 09.04.2014 - 1527,15 грн, 05.08.2014 - 1000,00 грн, з яких 0,01 грн були зараховані в рахунок погашення заборгованості за попередній період на підставі п. 3.3 договору сторін (7615,40 - 0,01).

Таким чином, на дату розгляду справи в суді у відповідача перед позивачем залишилась непогашеною заборгованість за отримані згідно з договором послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 22932,89 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та довідкою позивача про стан заборгованості від 28.03.2016 вих. № 1074/16 (а. с. 54).

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 22932,89 грн, несплачених відповідачем в рахунок оплати боргу за надані послуги з централізованого опалення за період з листопада 2013 року по квітень 2015 року.

Що стосується заявленої позивачем пені, що згідно з розрахунку останнього (а. с. 16, 17) становить 2529,91 грн, слід зазначити таке.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.7 договору сторони визначили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня для бюджетних організацій та 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення для суб'єктів підприємницької діяльності.

З розрахунку позивача вбачається, що ним нарахована відповідачу пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який вона обраховується.

Перевіривши правильність нарахування пені в межах визначеного позивачем періоду її нарахування, суд встановив, що позивачем невірно визначено початок періоду її нарахування на суму боргу, що виникла у квітні 2014 року, а саме: без врахування ч. 5 ст. 254 ЦК України. Так враховуючи, що обов'язок розрахуватися за надані послуги у відповідача існував до 11.05.2015 включно, позивач помилково почав рахувати пеню з 11.05.2015 тобто раніше, тоді як заборгованість відповідача виникла лише з 12.05.2015.

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, та перевіривши правильність її нарахування за визначений позивачем період її стягнення, суд дійшов висновку про правомірність заявлення позивачем до стягнення пені у розмірі 2527,97 грн. У стягненні 1,94 грн пені слід відмовити.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних та 3% річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку (а. с. 65, 66), позивач просить стягнути з відповідача інфляційні в сумі 6544,08 грн за період з січня 2014 року по січень 2016 року (включно), а також 772,55 грн 3% річних за аналогічний період.

Перевіривши проведені позивачем нарахування інфляційних, господарський суд встановив, що їх суми обґрунтовані та вірні.

Однак, здійснивши перерахунок річних, виходячи з вказаного початку періоду їх нарахування, судом було встановлено, що позивачем невірно визначено початок періоду їх нарахування на суму боргу, що виник у квітні, травні 2014 року, а також січні, травні 2015 року, а саме: без врахування ч. 5 ст. 254 ЦК України.

Здійснивши перерахунок річних, виходячи з вище вказаного початку періоду їх нарахування, суд вважає правомірно заявленою до стягнення їх суму у розмірі 771,30 грн. У стягненні 1,25 грн 3% річних суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач позов за підставами та предметом не оспорив, доказів погашення заборгованості не надав.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 32776,24 грн, з яких: 22932,89 грн основний борг, 2527,97 грн пеня, 6544,08 грн інфляційні нарахування та 771,30 грн 3% річних. В частині стягнення 1,25 грн 3% річних та 1,94 грн пені слід відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Темп" (10014, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Перемоги, буд. 12, ) на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" (10014, Житомирська обл., місто Житомир, вул. Київська, буд. 48, ):

- 22932,89 грн основного боргу,

- 2527,97 пені,

- 771,30 грн 3 % річних,

- 6544,08 грн інфляційних втрат,

- 1377,87 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.04.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу - рек. з повід.