ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 р. Справа №917/78/16

за позовом Приватної агропромислової фірми "Воля", с. Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофілд", АДРЕСА_1, 36039

про стягнення 29 123,38 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 22.09.2014р.

від відповідача: не з"явився

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 29 123,38 грн. за усним договором купівлі-продажу, з яких 17 910,00грн. основна заборгованість 10 477,35грн. інфляційні та 736,03грн. 3% річних.

22.03.2016р. позивачем через канцелярію суду були подані докази направлення на адресу відповідача акту звірки взаєморозрахунків та копії поштових повідомлень про вручення вказаного акту.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає з мотивів викладених у позовній заяві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язання щодо оплати отриманого товару.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), вимог ухвал суду 26.01.2016р. та 23.02.2016р. не виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 23.02.2016р. за клопотанням позивача суд продовжував строк вирішення спору на 15 днів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №.№ 2,4,7 та 11 до Конвенції"), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов"язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Як роз"яснено в пункті 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що строк розгляду справи, встановлений ст. 69 ГПК України закінчується, та достатність документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

В судовому засіданні 05.04.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, додано до справи та повідомлено дату виготовлення повного тексту рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

На підставі усної домовленості між сторонами, Приватною агропромисловою фірмою "Воля" (позивач по справі) було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофілд" (відповідач по справі) 5,97 тонн пшениці на загальну суму 17 910,00грн.

Передача товару підтверджується наявною у матеріалах справи двостороннє підписаною та скріпленою печатками, видатковою накладною №РН-0000034 від 08.09.2014р. (а.с.29), в яких сторонами було узгоджено ціну та кількість товару.

Факт отримання товару відповідачем від позивача підтверджується довіреністю №80914/02 від 08.09.2016р. на отримання представником ТОВ "Агрофілд" (гр. ОСОБА_2О.) товарно-матеріальних цінностей, а саме 5,97 тонн пшениці (а.с.30).

Строків розрахунків між сторонами документально зафіксовано не було.

Заперечення щодо факту отримання товару або докази сплати заборгованості від відповідача до суду не надходило.

Як стверджує позивач, відповідач за отриманий товар не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 17 910,00 грн., що і стало підставою для звернення до суду.

Крім того, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення 10 477,35грн. інфляційних та 736,03грн. 3% річних.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджуються обставини щодо поставки позивачем товару та його прийняття відповідачем, виходячи із приписів ст.202 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що сторонами вчинено дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За статтею 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміст вказаного правочину (предмет, ціна) зафіксований вищезазначеною видатковою накладною №РН-0000034 від 08.09.2014р. (а.с.29).

З огляду на фактичні правовідносини, які склалися між сторонами, суд встановив, що сторонами по справі був вчинений правочин, який за своєю суттю є договором купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою, викладеною у статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої товару статті 530 названого Кодексу, в якій йдеться мова про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28.02.2012р. у справі №5002-8/481-2011).

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (такого ж висновку дійшов Вищий господарський суд України при винесенні постанови від 21.04.2011 р. у справі № 9/252-10).

Таким чином, обов'язок відповідача щодо оплати товару настав з моменту отримання товару за видатковою накладною №РН-0000034 від 08.09.2014р.

Однак доказів оплати вартості поставленого товару відповідачем не подано, а відтак прострочка розпочалася з 09.09.2014 року.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку з оплати не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем і видаткова накладна, надана позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійною підставою для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунок за отриманий товар.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за переданий згідно видатковою накладною №РН-0000034 від 08.09.2014р. товар, є правомірними та обґрунтованими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

З урахування наведеного позивач просить стягнути на його користь 736,03грн. 3% річних за період з 09.09.2014р. по 21.01.2016р. та 10 477,35грн. інфляційних втрат за період з вересня 2014р. по грудень 2015р.

Судом за допомогою калькулятора штрафів ІАЦ "Ліга" було здійснено перевірку правильності нарахування позивачем 3% річних та інфляційних.

За результатами перевірки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині 736,03грн. 3% річних за період з 09.09.2014р. по 21.01.2016р. та 10 477,35грн. інфляційних втрат за період з вересня 2014р. по грудень 2015р.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторони вільні у наданні до суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист та не спростував обставини, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищенаведене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофілд" (АДРЕСА_1, 36039; ) на користь Приватної агропромислової фірми "Воля" (с.Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область, 37220; ) 17 910,00грн. заборгованість за поставлений товар, 10 477,35грн. інфляційні, 736,03грн. 3% річних.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.04.2016 року.

Суддя Погрібна С.В.