ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа № 18/1407/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В., суддя Шепітько І.І.

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №138/16 від 01 лютого 2016 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №31 від 21 квітня 2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вх. №648 П/1-42) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року,

за позовом ДК "Газ України" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001,

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", вул. Л. Толстого, 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

01 лютого 2016 року відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про зміну порядку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року у справі № 18/1407/12, шляхом надання розстрочки виконання цього рішення суду на суму 13 841 303,25 грн на 15 років, з оплатою заборгованості щомісячними платежами в сумі 76 896,13 грн, відповідно до графіку

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року у справі № 18/1407/12 (суддя Д.М.Сірош) було відмовлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" в задоволенні заяви про зміну порядку виконання рішення від 21 жовтня 2014 року у справі № 18/1407/12, шляхом надання розстрочки його виконання на 15 років.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про зміну порядку виконання рішення від 21 жовтня 2014 року у справі № 18/1407/12, шляхом надання розстрочки його виконання на 15 років.

15 березня 2016 року від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№2878).

16 березня 2016 року від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх.№2908).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16 березня 2016 року з метою дослідження судом наданих сторонами письмових пояснень, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегією суддів було задоволено клопотання відповідача, продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 діб та відкладено розгляд справи.

У судове засідання, яке відбулось 28 березня 2016 року, зявились належні представники сторін, які підтримали свої правові позиції по справі.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року у справі № 18/1407/12 було стягнуто з ПАТ "Лубнигаз" на користь ДК "Газ України" НАК Нафтогаз України заборгованість у розмірі 14 089 569,54 грн, з яких: 14 089 569,54 грн основного боргу; 1064579,70 грн пені; 656 812,52 грн інфляційних; 592 921,91 грн - 3% річних; 64 380,00 грн судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 січня 2015 року рішення господарського суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року змінено; стягнуто з ПАТ "Лубнигаз" на користь ДК "Газ України" НАК Нафтогаз України 14 089 569,54 грн основного боргу, 532 289,85 грн пені, 656 812,52 грн інфляційних, 592 921,91 грн - 3% річних, 64 380,00 грн судових витрат.

23 січня 2015 року господарським судом Полтавської області видано наказ на виконання рішення та постанови про стягнення боргу з ПАТ "Лубнигаз".

08 квітня 2015 року головним державним виконавцем Рагімовою А.Н. Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерстві юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47179527 за наказом № 18/1407/12 від 23 січня 2015 року.

Після відкриття виконавчого провадження ПАТ "Лубнигаз" добровільно погасив заборгованість у розмірі 364 380,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 361 від 16 березня 2015 року та № 693 від 30 квітня 2015 року.

У вересні 2015 року ПАТ "Лубнигаз" звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду у справі № 18/1407/12 на п'ятнадцять років відповідно до графіку, а саме: з вересня 2015 року по серпень 2030 року, зі щомісячним платежем у розмірі 86 508,85 грн, а в останній місяць - 86 509,67 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року, залишеною без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2015 року та Вищого господарського суду України від 16 грудня 2015 року, заяву ПАТ "Лубнигаз" задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року у справі на три роки, відповідно до визначеного судом графіку та сумами щомісячних платежів.

Як зазначає боржник, після винесення ухвали про розстрочку виконання рішення (08 вересня 2015 року) ПАТ "Лубнигаз" сплатило щомісячні платежі відповідно до графіку за вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року за рахунок власних грошових коштів, а також за рахунок перерахування субвенцій з державного бюджету.

30 жовтня 2015 року ПАТ "Лубнигаз" сплачено на користь ДК "Газ України" суму коштів у розмірі 432 544,27 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1436 від 30 жовтня 2015 року.

За Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2586/ГУ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20 листопада 2015 року ПАТ "Лубнигаз" на користь ДК "Газ України" перераховано суму коштів у розмірі 865 202,03 грн на виконання рішення суду у справі № 18/1407/12. Відповідно до п 2.6. Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2586/ГУ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20 листопада 2015 року ПАТ "Лубнигаз" перераховує ДК "Газ України" кошти в сумі 865 202,03 грн за природний газ 2011 року, згідно з договором від 20 грудня 2010 року № 06/10-1995.

За Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2963/ГУ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 17 грудня 2015 ПАТ "Лубнигаз" на користь ДК "Газ України" перераховано суму коштів у розмірі 432 544,27 грн на виконання рішення суду у справі № 18/1407/12. Відповідно до п 2.6. Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2963/ГУ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 17 листопада 2015 року ПАТ "Лубнигаз" перераховує ДК "Газ України" кошти в сумі 432 544,27 грн за природний газ 2011 року, згідно з договором від 20 грудня 2010 року № 06/10-1995.

Всього сплачено на виконання рішення суду суму коштів у розмірі 2 094 670,57 грн.

Таким чином, станом на день подання даної заяви заборгованість боржника становить 13 841 303,25 грн.

Як зазначає боржник, ПАТ "Лубнигаз" не має можливості надалі виконувати умови розстрочення виконання рішення суду у справі № 18/1407/12 на умовах визначених ухвалою господарського суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року, зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 432 544,27 грн, а тому і звернулося до суду із заявою про зміну порядку виконання судового рішення, шляхом надання розстрочки виконання рішення суду на 15 років (до січня 2031 року), зі сплатою щомісячних платежів у розмірі 76 896,13 грн відповідно до графіку.

В обґрунтування зазначеного вище, заявник надав довідку про рух коштів за період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року, відповідно до якої, за період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року ПАТ "Лубнигаз" отримано коштів від здійснення господарської діяльності у розмірі 23 191,9 тис. грн, при цьому затрати в зазначеному періоді на здійснення господарської діяльності склали 22 511,4 тис. грн. Таким чином, залишок за результатами тримісячного періоду склав 680,5 тис. грн.

Також, боржник зазначає, що ПАТ "Лубнигаз" має інші зобов'язання щодо погашення заборгованості, зокрема, на користь НАК "Нафтогаз України" за ухвалою господарського суду Полтавської області № 917/157/13-г - по 13 820,00 грн (до травня 2016); на користь НАК "Нафтогаз України", за ухвалою господарського суду Полтавської області № 18/380/12 - по 56 646,23 грн (до жовтня 2016 ); на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" за ухвалою про розстрочення виконання рішення суду № 18/1407/12 - по 432 544,27 грн (до серпня 2018); на користь ЗАТ "Укргаз-Енерго" за ухвалою господарського суду Полтавської області у справі № 19/284 - по 71 556,34 грн до березня 2016, а з квітня 2016 по грудень 2017 року по 351 559,00 грн; на користь ОКВТПГ "Лубнитеплоенерго" за ухвалою господарського суду Полтавської області від 12 грудня 2013 року про надання розстрочення виконання рішення суду у справі № 8/436-10/144 - по 8 937,12 грн. (до 25.12.2017); на користь Лубенського ЛВУМГ за ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.07.2014 про затвердження мирової угоди у справі № 19/193 - по 20000,00 грн (до 31 січня 2018 року); на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" за договором про реструктуризацію заборгованості № 14/12-252 від 31 травня 2012 - по 40 759,45 грн (до 30 квітня 2027 року).

Таким чином, як стверджує боржник, товариство зобов'язане щомісяця сплачувати суму коштів на погашення заборгованості за ухвалами суду та договором про реструктуризацію заборгованості у загальному розмірі 644 263,41 грн, що є непосильним фінансовим тягарем для підприємства.

Судом першої інстанції в задоволенні заяви було відмовлено оскільки відповідачем не надано доказів неможливості виконання рішення суду, зокрема, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а визначені обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось об'єктивних та незалежних від боржника обставин.

Не погоджуючись з даною позицією суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" зазначає на наявності підстав для надання розстрочки виконання рішення, у зв'язку зі скрутним фінансовим станом безпосередньо повязаним зі зміною господарської діяльності товариства.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та проаналізувавши її доводи, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1-7.2 Постанови від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначив, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Слід зазначити, що господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України, тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

При цьому, законодавство не встановлює обмежень стосовно повторного подання заяви про розстрочення судового рішення. Поряд з цим, з огляду на вимоги законодавства, заявник не може посилатись на одні й тіж самі обставини та докази, які, на думку сторони, ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк. Тобто, передумовами для повторного розстрочення судового рішення повинні слугувати нові виключні обставини, які ускладнюють виконання рiшення або роблять його неможливим. Безпосередньо у боржника відсутні правові підстави для повторного розстрочення судового рішення з посиланням на тіж самі події, причини, обставини, які в сукупності призвели до утруднення чи неможливості виконання рішення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач вже звертався в кінці серпня 2015 року із заявою про надання розстрочення виконання рішення суду на 15 років.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року, залишеною без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 07 жовтня 2015 року та Вищого господарського суду України від 16 грудня 2015 року, заяву ПАТ "Лубнигаз" задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року у справі на три роки, відповідно до визначеного судом графіку та сумами щомісячних платежів.

В зазначених судових рішеннях судом було враховано в якості підстави для надання розстрочки виконання рішення, перебування боржника в скрутному фінансовому становищі, враховано також необхідність погашення заборгованості Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" в межах відкритих виконавчих проваджень, а також суспільне значення товариства для задоволення потреб населення (Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" є єдиним товариством, яке має право на проведення ремонтних робіт газопровідних мереж, обстеження та підтримання газопроводів у належному технічному стані).

Надавши правову оцінку вказаним заявником обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, судами було враховано, що на даний час боржник є неспроможним виконати рішення суду разовим платежем, а дотримання принципу обов'язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов'язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судовий акт неминуче і одночасно. Судами було зазначено, що одночасне стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 15571593,82 грн., з урахуванням збитковості ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", фактично є неможливим та на даний час матиме негативний вплив, що призведе до вкрай негативних наслідків для підприємства. У зв'язку з чим, останні погодились з необхідністю надання Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" розстрочки виконання рішення саме на три роки.

Відтак, підставами для повторного звернення боржника з проханням про надання розстрочки судового рішення повинні бути будь які інші обставини, відмінні від обставин визначених в заяві від 2015 року, які унеможливлюють чи утруднюють виконання рішення.

В даній справі, звертаючись з проханням про розстрочення судового рішення, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" в якості доказів на підтвердження неможливості виконання рішення надало довідку про рух коштів за період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року, рішення по справі №917/157/13-г, №18/380/12, №19/284, №8/436-10/144, №19/193 №14/12-252, якими встановлена необхідність сплати боржником суми заборгованості, звіт за фінансові результати за перше півріччя 2015 року.

Тобто усі надані боржником докази зводяться до існування незадовільних показників фінансової економічної діяльності заявника, що за твердженням заявника, утруднюють виконання рішення. При цьому, звіт за фінансові результати за перше півріччя 2015 року безпосередньо досліджувався господарським судом при розгляді заяви поданої в липні 2015 року, на підставі якого судом було зроблено висновок про перебування боржника у скрутному фінансовому становищі. Довідка про рух коштів за період з 01 вересня 2015 року по 30 листопада 2015 року є свідченням існування незначного прибутку в порівнянні з витрата з період 3-х місяців, рішення по справі №917/157/13-г, №18/380/12, №19/284, №8/436-10/144, №19/193 №14/12-252 свідчать лише про існування значної заборгованості, а відтак в сукупності останні можуть підтверджувати можливість утруднення виконання рішення.

Таким чином зазначені боржником обставини не є новими, оскільки існування у боржника незадовільних показників фінансової економічної діяльності було безпосередньо предметом судового дослідження при розгляді заяви, поданої в серпні 2015 року та слуговало підставою такого надання.

Так усі причини, що сприяли виникненню незадовільних показників фінансової економічної діяльності були заявлені та вже досліджувались господарським судом - як існування кредиторської заборгованості так і низький рівень прибутковості господарської діяльності товариства.

Отже боржником не було надано доказів, які свідчили б про існування інших обставин, які утруднюють виконання судового рішення, а відтак і виняткових випадків для надання розстрочки виконання рішення.

З приводу посилання заявника на зміну виду господарської діяльності Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що така обставина не є винятковою в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, оскільки зміна видів господарської діяльності жодним чином не зумовлює неможливість виконання рішення суду не є тією надзвичайною обставиною що перешкоджає підприємству здійснювати комерційну діяльність та отримувати прибуток.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Більш того, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що вказана заява, враховуючи її повторне подання після часткового задоволення попереднього прохання про відстрочення виконання судового рішення не підлягає задоволенню, враховуючи і міжнародно-правові норми захисту порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

В даному випадку, повторне розстрочення судового рішення ставить позивача (стягувача) в невигідне становище, що призводить до порушення його права "на справедливий суд" та своєчасне виконання рішення.

При цьому порушується баланс інтересів сторін, що є неприпустимим, оскільки відповідач не може отримати в повному обсязі кошти протягом майже восьми років з моменту виникнення заборгованості, враховуючи строк розгляду справи в суді та надання розстрочки виконання судового рішення на підставі ухвали від 08 вересня 2015 року.

Зі змісту ст. 121 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що Господарський процесуальний кодекс України не містить конкретних підстав та застережень щодо відстрочки чи розстрочки, а лише встановлює критерії, що ускладнюють виконання рішення суду.

В зв'язку з тим, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що боржником при поданні повторної заяви про розстрочення судового рішення не було надано інших доказiв винятковостi ситуацiї, відмінних від попередньо поданої заяви, не наведено також доказiв iснування обставин, що за змiстом ст. 121 ГПК України ускладнюють виконання рiшення або роблять його неможливим, та не доведено iснування причинно-наслiдкового звязку мiж такими обставинами i неможливiстю виконання судового рiшення, не наведено обґрунтування саме такої розстрочки - на 15 років, не надано доказів, що зі впливом цього строку він зможе виконати рішення суду.

Одночасно судом наголошується на безпідставності позиції боржника про відсутність повторного звернення з заявою про рострочення судового рішення, оскільки останній звернувся з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, раніше встановленими. Зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання. (п.7.1.3 Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

В даному ж випадку заявником не ставиться питання видозмінення форми виконання судового рішення, тобто повернення заборгованості у інший спосіб ніж шляхом звернення на кошти боржника.

А відтак, заявником безпідставно заявлено прохання про зміну способу та порядку виконання судового рішення, оскільки останнє в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України фактично є заявою про розстрочення виконання рішення, повторне подання та задоволення якої передбачає існування у боржника нових виняткових випадків, які ускладнюють виконання рiшення або роблять його неможливим.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" у зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п.1 статті 103, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 10 лютого 2016 року у справі № 18/1407/12 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя П.В.Тихий

Суддя І.І.Шепітько