КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа№ 910/31496/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Мальована В.А.

від відповідача - Маркєлов О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр протезування «Едвардс»

до Фонду соціального захисту інвалідів

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про стягнення коштів за договором.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 19.01.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.01.2016 та постановити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Шапран В.В., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.03.2016.

В судовому засіданні 17.03.2016 по справі оголошено перерву до 12.04.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання 12.04.2016 з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

10.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр протезування "Едвардс" та Фондом Соціального захисту інвалідів був укладений договір про забезпечення протезно-ортопедичними виробами (крім ортопедичного взуття), у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду, за індивідуальними заявками № 117.

Відповідно до п. 1.1. договору, з урахуванням вимог Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення, переліку таких засобів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року № 321 та Порядку визначення функціональних можливостей інваліда, дитини-інваліда, іншої особи, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2015 №37 виконавець зобов'язаний здійснити безкоштовне забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, дітей віком до 18 років, а також ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і ветеранів державної пожежної охорони, постраждалих внаслідок антитерористичної операції та інших окремих категорій населення протезно-ортопедичними виробами (далі - ТЗР) за їх індивідуальною заявкою. Безкоштовне забезпечення ТЗР за індивідуальною заявкою інваліда та іншої особи здійснюється у вигляді грошової допомоги інвалідам та іншим особам для оплати вартості виданих ТЗР шляхом безготівкового перерахування коштів Виконавцю. Перелік ТЗР, та їх гранична ціна зазначені у додатку, що є невід'ємною частиною договору.

В п. 1.2. договору визначено, що граничні ціни на ТЗР, відповідають граничним цінам визначеним наказом Міністерства соціальної політики України від 15.01.2015 № 20 "Про організацію у 2015 році забезпечення окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації".

За умовами п. 3.1. договору, виконавець забезпечує інвалідів та інших осіб (окрім постраждалих внаслідок антитерористичної операції) ТЗР (окрім виробів підвищеної функціональності) згідно з Порядком та умовами Договору з урахуванням Функціональних можливостей, за цінами, визначеними на підставі фактичної собівартості ТЗР та нормативу рентабельності не більше 18 % до фактичної собівартості, але не вище затверджених граничних цін, які визначені у Переліку.

Пунктом 3.4. договору визначено, що фонд здійснює безготівкове перерахування коштів виконавцю за видані ТЗР протягом 2015 року за індивідуальними заявками інвалідів та інших осіб на підставі рахунків, актів приймання-передачі робіт (надання послуг), до яких додається витяг з реєстру про видані інвалідам, дітям-інвалідам, іншим особам ТЗР.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором № 117 від 10.03.2015, зокрема, у визначені відповідним договором строки не оплатив позивачу суму виготовлених та виданих протезів стегна модульного типу з одновісним колінним вузлом у кількості 2 (двох) штук, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог та оскаржуючи постановлене судом першої інстанції рішення, обґрунтовує свої заперечення тим, що позивач в супереч умовам договору не надав відповідачу документи, що підтверджують та гарантують надійність й безпеку ТЗР, а тому відповідач має право відмовити виконавцю в оплаті вказаного виробу.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначалось вище, між позивачем та відповідачем був укладений договір про забезпечення протезно-ортопедичними виробами (крім ортопедичного взуття), у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду.

Договір вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2015 року договір припиняє свою дію після виконання сторонами своїх зобов'язань (п.п. 10.1., 11.1. договору).

В подальшому, сторонами 21.08.2015 був укладений договір про внесення змін № 1/524 до договору про забезпечення протезно-ортопедичними виробами (крім ортопедичного взуття), у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду, за індивідуальними заявками № 117 від 10.03.2015, у відповідності до якого були внесені зміни та доповнення в укладений між сторонами договір, зокрема, в п.п. 1.1., 1.2., 2.1., 3.1., 3.2.

Крім того, договором про внесення змін № 1/524 від 21.08.2015 сторонами були також внесені зміни та доповнення в п. 2.1. договору та викладено його в редакції, якість ТЗР, якими безкоштовно забезпечуються інваліди та інші особи у відповідності з цим Договором, має відповідати чинній нормативній та технічній документації, статті 6 Закону України "Про захист прав споживачів", статті 26 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", іншим вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оплата вартості виготовлених та виданих ТЗР здійснюється на підставі п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України на умовах відстрочки платежу до 5 банківських днів. У разі затримки бюджетного фінансування відшкодування здійснюється на протязі 5 банківських днів з дати втримання Фондом бюджетного призначення на відповідні цілі на свій реєстраційний рахунок (п. 3.6. договору).

На виконання умов договору позивач виготовив на замовлення ОСОБА_4 протези стегна модульного типу з одновісним колінним вузлом у кількості 2 (двох) штук на загальну суму 61670,66 грн. та видав готові виробу інваліду загального захворювання ОСОБА_4, що підтверджується накладною на одержання готового виробу № 80 від 06.10.2015 та витягом з реєстру про видані інваліду, дітям-інвалідам, іншим особам технічні та інші засоби реабілітації, що формується Фондом соціального захисту інвалідів.

У відповідності калькуляцій протезу стегна модульного типу з одновісним колінним вузлом №№1253, 1253/1 вартість одного протезу стегна модульного типу з одновісним колінним вузлом становить 30835,33 грн. (30835,33 грн. (вартість одного протезу) х 2 (кількість виготовлених протезів) = 61670,66 грн. (загальна сума заборгованості)).

13.10.2015 позивачем, у відповідності до листа № 186, було передано відповідачу акт приймання-передачі робіт (надання послуг) № 12, рахунок № 19, витяг з реєстру про видані інвалідам, дітям-інвалідам, іншим особам технічні та інші засоби реабілітації (ПОВ) реєстр № 2511/15, калькуляції фактичної собівартості і відпускної ціни із розшифровками трудових та матеріальних витрат, інформацію щодо складу загальновиробничих, адміністративних витрат, витрат на збут із розрахунком бази їх розподілу. Вказані документи були отримані уповноваженим представником відповідача 13.10.2015, вх. № 3385.

Відповідач листом № 1/6-1822/03-02 від 17.11.2015 повідомив позивача щодо проведеної робочої наради Міністерством соціальної політики України (як розпорядника коштів) стосовно оплати Фондом соціального захисту інвалідів коштів підприємствам за ПОВ з застосуванням нових комплектувальних виробів, які надходять на ринок країни.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, відповідач на адресу Міністерства соціальної політики України направив доповідну записку, відповідно до якої Фонд зазначив проте, що у зв`язку із змінами, що відбулися в законодавстві, а саме ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні», на даний час не володіє інформацією про нові комплектувальні вироби, що заходять на ринок країни, вчасності від ТОВ «Центр протезування «Едвардс», не знає про їх технічні характеристики, що в свою чергу позбавляє можливості визначити якість та безпечність таких виробів, а тому просив Міністерство сприяти в організації та проведенні спільної наради з метою термінового визначення методології в оплаті за видані ПОВ.

Відповідь на вказану доповідну записку відповідачем було отримано в кінці листопада 2015, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Позивач, в свою чергу, вказує, що протезно-ортопедичні вироби, що виготовлені та видані на замовлення ОСОБА_4 та їх ціни цілком відповідають переліку виробів та їх граничним цінам, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України № 20 від 15.01.2015 року "Про організацію у 2015 році забезпечення окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації" (зі змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2015 року за № 86/26531, та зазначеним у Переліку протезно-ортопедичних виробів, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки строк оплати за виготовлену та поставлену продукцію в договорі про забезпечення протезно-ортопедичними виробами не встановлений, позивачем 30.11.2015 була направлена відповідачу вимога про оплату наданих позивачем послуг по договору № 216, в якій просив протягом 7 (семи) днів з моменту отримання зазначеної вимоги оплатити позивачу кошти на загальну суму 61670,66 грн. за виконані індивідуальні заявки інвалідів на виготовлення, поставку та видачу протезно-ортопедичних виробів на підставі наданих позивачем документів.

Вказана претензія була отримана відповідачем 30.11.2015, вх. 4162.

У відповідь на вказану вимогу, відповідач повідомив позивача, що до моменту отримання від товариства підтверджуючих документів, що гарантують надійність і безпеку ПОВ та відповідність його чинній нормативно-технічній документації за виготовлені та видані на замовлення ОСОБА_4 ТЗР він позбавлений можливості здійснити оплату бюджетних коштів.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За умовами п. 2 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 321 від 05.04.2012 визначено до технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються інваліди, діти-інваліди та інші окремі категорії населення через структурні підрозділи соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад, належать: протезно-ортопедичні вироби, в тому числі ортопедичне взуття; спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; засоби для пересування; допоміжні засоби для особистої рухомості, переміщення та підйому; меблі та оснащення; спеціальні засоби для орієнтування, спілкування та обміну інформацією.

За умовами п. 53 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 321 від 05.04.2012, забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Мінсоцполітики у державному бюджеті (далі - бюджетні кошти). Перерахування бюджетних коштів здійснюється на підставі актів приймання-передачі робіт (надання послуг), до яких додається витяг з реєстру про видані інвалідам, дітям-інвалідам, іншим особам технічні та інші засоби реабілітації за формою, затвердженою зазначеним Міністерством.

Позивач, не погоджуючись із позицією відповідача, зазначає, що технічні та інші засоби реабілітації, які виробляються на території України підприємствами протезно-ортопедичної галузі є об`єктом технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 02.10.2013 № 753, а тому безпечність та якість вказаних виробів має контролюватися, з урахуванням вимог ЗУ «Про державний нагляд і контроль нехарчової продукції» та «Про загальну безпечність нехарчової продукції».

Згідно із нормами постанови Кабінету міністрів України від 10.09.2014 № 442 Міністерство соціальної політики України та Фонд соціального захисту інвалідів не відносяться до органів, що здійснюють державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, а тому не мають право перевіряти безпечність та якість медичних виробів.

Відповідач, заперечуючи зазначене, стверджує про те, що умовами договору від 10.03.2015, а саме п. 4.1.8, сторони визначили, що виконавець зобов`язаний надати на вимогу фонду будь-які документи та/або обґрунтування, що стосуються виданих інвалідам та іншим особам, згідно із реєстрів та рахунків на оплату ТЗР, їх виду та вартості.

Крім того, п. 4.3. договору передбачено, що у випадку недотримання виконавцем вимог п. 2.1,4.1 договору - це є підставою для відмови в оплаті вартості виготовлених ТЗР.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією відповідача та зазначає наступне.

Положеннями ч. 8 ст. 26 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" визначено, що безкоштовне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації за індивідуальною заявкою інваліда, послугами з післягарантійного ремонту здійснюється у вигляді грошової допомоги інвалідам для оплати вартості виданих виробів та наданих послуг шляхом безготівкового перерахування коштів підприємствам, що виконали зазначені заявки та відповідають кваліфікаційним вимогам, які визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Частиною 9 ст. 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що порядок та умови забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів лікарськими, технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення, санаторно-курортними путівками, автомобілями, а також переліки технічних та інших засобів реабілітації і виробів медичного призначення визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п.31 Технічного регламенту виробників виробів, виготовлених на замовлення, до яких зокрема відноситься й позивач, подають Державній службі України з лікарських засобів інформацію щодо свого місцезнаходження та перелік і опис відповідних виробів.

Також, вказаним регламентом визначено, що перед введенням в обіг медичного виробу, виготовленого на замовлення, виробник повинен провести процедуру, зазначену в додатку № 9 і скласти відповідну заяву.

Згідно із додатком 10 технічного регламенту за результатами клінічних оцінювань складається письмовий звіт, підписаний лікарем або іншою уповноваженою відповідальною особою, який містить оцінку всіх даних, зібраних під час клінічного дослідження.

Отже, враховуючи умови вказаного технічного регламенту, саме Державна служба України з лікарських засобів має право перевіряти правильність застосування комплектуючих при виготовлені виробником того чи іншого виробу, а також якість та безпечність того чи іншого медичного виробу, виготовленого на замовлення.

Позивачем до матеріалів справи долучений пакет документів, що подавався ним на вимогу норм вказаних ЗУ, що регулюють діяльність виробників медичних засобів на замовлення, до Державної служби України з лікарських засобів, а саме інформація про товариство, заява, встановленого зразку, щодо медичного виробу, виготовленого на замовлення, в якій зазначено: який саме медичний виріб виготовлено, дані особи-інваліда, для якого виготовлено медичний виріб, дані лікаря, який виписав рецепт на виріб, конкретні характеристики медичного виробу та підтвердження, що відповідний медичний виріб відповідає встановленим вимогам, викладеним у додатку 1 до Технічного регламенту щодо медичних виробів.

Також до матеріалів справи долучена копія звіту щодо клінічного оцінювання медичних виробів ТОВ «Центр протезування «Едвардс» за підписом лікаря ОСОБА_5, відповідно до якого медичні вироби відповідають експлуатаційним характеристикам, передбаченим виробником, і розробляються та виготовляються придатними до виконання функцій, визначених виробником за нормальних умов використання цих медичних виробів.

Отже, позивачем по справі контролюючому органу, який визначений нормами чинного законодавства України, були надані всі необхідні документи для підтвердження факту безпеки медичного виробу та його якості.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідач по справі, зобов`язуючи позивача надати йому документи на підтвердження якості та безпеки медичного виробу не вказує, які сааме конкретно виконавцем послуг мали бути надані документи, на підтвердження вище зазначеного.

Більш того, умовами договору також не визначено чіткий перелік документів, що були б належним підтвердженням якості та безпеки виготовленого медичного виробу (ТЗР).

Саме з урахуванням всього зазначеного, Фонд соціального захисту інвалідів безпідставно відмовив позивачу у виплаті коштів за надані послуги позивачем щодо виготовлення протезно-ортопедичні вироби, які виготовлені та видані на замовлення ОСОБА_4

Стосовно зауваження апелянта про те, що на їх адресу надійшов протокол робочої наради щодо оплати Фондом соціального захисту інвалідів коштів підприємствам за протезно-ортопедичні вироби з застосуванням нових комплектувальних виробів, які надходять на ринок країни, відповідно до якого Міністерством соціальної політики України було визначено, що фонд має право при здійснені перевірки якості ТЗР вимагати від підприємства-виконавця підтверджуючі документи, що гарантують надійність та безпеку ТЗР, колегія суддів зазначає, що вказаний протокол не можна розцінювати як документ підтверджуючий виключне право фонду відмовляти у перерахуванні коштів за ТЗР, у випадку відсутності підтверджуючих якість документів, оскільки знову ж таки Міністерством соціальної політики України в даному протоколі не було чітко зазначено, які це саме мають бути документи, ким вони мають бути завірені, підписані тощо, а отже виконати дані вказівки міністерства належним чином є фактично не можливим.

Крім того, відсутність чітко визначених документів, що мають беззаперечно підтверджувати факт якості та безпечності медичного виробу може призвести в подальшому до того, що фонд буде відмовляти у перерахуванні коштів, посилаючись на те, що надані документи не є тими документами, що підтверджують якість та безпечність медичного виробу.

Зважаючи на все вище викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про забезпечення протезно-ортопедичними виробами (крім ортопедичного взуття), у тому числі спеціальними засобами для самообслуговування та догляду, за індивідуальними заявками № 117 від 10.03.2015 за виготовлені протези стегна модульного типу з одновісним колінним вузлом у кількості 2 (двох) штук в розмірі 61670,66 грн.

В той же час, колегія суддів зазначає, що посилання місцевого суду в оскаржуваному рішенні на статтю 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року, відповідно до яких відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання є безпідставним, оскільки відповідач відмовляв у виплаті коштів не з підстав відсутності останніх у бюджеті, а з підстав ненадання позивачем певних документів на підтвердження якості та безпеки медичного виробу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доводи викладені апелянтом в апеляційній скарзі спростовуються всім вище зазначеним.

В той же час, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначав про порушення місцевим судом при постановленні оскаржуваного рішення норм процесуального права, а саме спір був розглянутий та рішення постановлене без участі представника позивача, який не був належним чином повідомлений про день та час розгляду спору, що є безумовною підставою для скасування такого рішення.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, зокрема у випадку розгляду справи за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомлених належним чином про місце засідання суду.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, в протоколі судового засідання в суді першої інстанції від 12.01.2016 зазначено, що по справі оголошується перерва до 19.01.2016 до 12 год.50 хвл.

В той же час в протоколі судового засідання від 19.01.2016 зазначено, що судове засідання розпочалось о 12 год.40 хвл., а закінчилось о 12 год.50 хвл.

Тобто, вбачається, що судом першої інстанції час початку судового засідання був змінений, але докази повідомлення представників сторін по справі про зміну часу розгляду спору по справі, в матеріалах справи відсутні, а отже справа була розглянута за відсутністю представника відповідача, не повідомленого належним чином про місце засідання суду.

А як вбачається із пояснень представника відповідача, він з`явився в судове засідання в 12 год. 50 хвл., тобто вже коли суд розглянув спір по справі вийшов до нарадчої кімнати та оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

При цьому в описовій частині оскаржуваного рішення було зазначено, що представник відповідача в судове засідання 19.01.2016 не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про оголошення перерви від 12.01.2016, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, в той час як зазначене не відповідає дійсності та спростовується протоколами судових засідань, підписаними суддею та секретарем судового засідання.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України»

Порушення норм процесуального права, зазначені у пунктах 1-7 частини третьої статті 104 ГПК, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, у тому числі й тоді, коли суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. У такому випадку апеляційний суд скасовує рішення місцевого господарського суду повністю і згідно з пунктом 2 статті 103 ГПК приймає нове рішення.

Отже, враховуючи все зазначене, апеляційна скарга Фонду соціального захисту інвалідів підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 - скасуванню.

Згідно із п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

В даному випадку вказана норма застосовується до розгляду апеляційної скарги та розподіл судового збору за результатами її розгляду та у зв`язку із її частковим задоволенням.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Києва від 19.01.2016 у справі № 910/31496/15 - скасувати. Постановити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фонду соціального захисту інвалідів (; адреса: 04655, м. Київ, вул. Глибочицька, 72) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр протезування "Едвардс" (; адреса: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 4-А, кв.13) грошові кошти за виготовлені та видані за індивідуальною заявкою інваліда протезно-ортопедичні вироби - 61670,66 грн. та судовий збір - 1218 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр протезування "Едвардс" (; адреса: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 4-А, кв.13) на користь Фонду соціального захисту інвалідів (; адреса: 04655, м. Київ, вул. Глибочицька, 72) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 669,90 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/31496/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко