ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 року Справа № 904/10768/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 11.04.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність №30/15 від 05.01.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у справі №904/10768/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбуд 1", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м.Марганець, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості та штрафних санкції за договором поставки №167 від 26.02.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у справі №904/10768/15 (суддя Панна С.П.) позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбуд 1" 69000 грн. 00 коп. - основного боргу, 368 грн. 63 коп. - три проценти річних, 1218 грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що відповідач в повному обсязі не розрахувався з позивачем за поставлений товар у строки обумовлені договором, наявність основного боргу у розмірі 69000,00 грн. підтверджується матеріалами справи. Здійснивши перевірку розрахунків позивача в частині стягнення трьох процентів річних, суд з'ясував, що сума нарахована позивачем є меншої, але зазначивши, що стягнення з відповідача суми трьох процентів річних в меншому розмірі є конституційним правом позивача, суд нараховані позивачем три проценти річних у розмірі 368,63 грн. визнав правомірними та підтвердженими матеріалами справи. При ухваленні рішення суд керувався ст.ст. 530, 612, 625, 629, 666 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України тощо.

Відповідач (ПАТ "Марганецький ГЗК"), не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у справі №904/10768/15 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що означене рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд керувався твердженням позивача та не прийняв до уваги умови договору поставки №167 від 26.02.2015р., доводи відповідача та інші норми господарського законодавства. Зокрема зазначає, що господарським судом Дніпропетровської області не прийняті до уваги умови пункту 3.3. договору поставки №167 від 26.02.2015р. та пункту 4 специфікації №3 від 05.05.2015р. На думку скаржника, оскільки з моменту поставки товару позивачем не були належним чином виконані умови п.3.3 договору, а саме - не було надано відповідачу оригіналу відповідного рахунку-фактури, так як рахунок-фактура №СФ-0000017 від 01.07.2015р. був дійсний до сплати до 09.07.2015р. при тому, що термін оплати за товар тривав до 14.07.2015р. включно, це унеможливило виконання обов'язку в строк щодо повної оплати товару. Не заперечуючи факту отримання товару, відповідач посилається на неправомірність вимог позивача щодо його оплати, вважаючи на підставі вищезазначених фактів, що в даному випадку відповідач не прострочив виконання зобов'язання, так як позивач не виконав умови договору щодо своєчасного надання відповідного рахунку-фактури для оплати вартості поставленого товару, а тому вимоги про стягнення трьох процентів річних у сумі 368,63 грн. необґрунтовані та неправомірні.

Позивач (ТОВ "Промбуд 1") у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що оскаржене рішення прийнято відповідно до норм чинного законодавства України, з повним і всебічним з'ясуванням обставин справи та дослідженням поданих сторонами доказів, просить залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у справі №904/10768/15 без змін. Зазначає, що твердження відповідача про те, що строк оплати за поставлений позивачем товар не наступив, оскільки не було надано в повному обсязі товаросупровідних документів, спростовуються самим же відповідачем, оскільки 11.08.2015р. відповідач частково оплатив поставлену продукцію за договором і в банківській виписці зазначено, що сплата за товар була здійснена на підставі рахунку №СФ-0000017 від 01.08.2015р. Позивач також зазначає, що відповідачем до заперечень не надано жодного доказу, що підтверджує факт відсутності будь-яких товаросупровідних документів при здійсненні поставки товару, а саме актів про відсутність документів. Вказує, що будь-яких претензій з приводу не передання супроводжуючих документів на отриманий товар, покупець позивачу не заявляв. Звертає увагу, що апелянт не заперечує проведення операції з поставки товару, що підтверджується не тільки довіреностями, а перш за все видатковими накладними, що містять інформацію про кожну партію поставленого товару, які підписані уповноваженими представниками відповідача без зауважень та скріплені печаткою його підприємства.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що між Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промбуд 1" (Постачальник) укладений договір поставки №167 від 26.02.2015р. (далі договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) Покупцеві товар у відповідності до Специфікацій (Додатків) до цього договору, а Покупець прийняти поставлений товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених цим Договором (п.п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору ціна товару, який підлягає поставці за цим договором, узгоджується сторонами у відповідних Специфікаціях на поставку товару.

Порядок оплати товару та форма розрахунків вказуються сторонами в Специфікаціях до цього Договору (п. 2.6. договору).

Як передбачено п. 3.1. договору, Постачальник здійснює поставку товару Покупцеві на умовах та у спосіб, зазначених в Специфікації до договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів МТК ІНКОТЕРМС, у редакції 2000 року.

Датою поставки товару є дата передачі товару Постачальником Покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній (п. 3.4. договору).

За умовами п. 5.1. договору прийняття-передача товару за кількістю здійснюється згідно з товаросупровідними документами на товар, а за якістю та комплектністю згідно з документами, які засвідчують якість та комплектність товару.

07.06.2015р. сторонами погоджена та підписана Специфікація №3 від 05.05.2015р. до договору поставки №167 від 26.02.2015р. (далі Специфікація), пунктом 1 якої передбачена поставка клапану редукційного КР-4 у кількості 4 шт. на суму 138000,00 грн. протягом 30 днів з дати підписання даної специфікації.

Відповідно до п. 4 Специфікації розрахунок за товар здійснюється протягом 5 банківських днів від дати підписання акту приймання-передачі товару та на підставі рахунку, накладної та електронної податкової накладної, оформленої згідно до умов договору.

Згідно копії видаткової накладної №РН-0000012 від 01.07.2015р. позивач поставив зазначений товар позивачу, а останній 07.07.2015р. прийняв товар, що підтверджується підписом представника на видатковій накладній та підписаним обома сторонами актом приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей по кількості та якості №3680 від 07.07.2015р. В акті сторони зазначили про відсутність претензій один до одного по кількості і якості товару.

Відповідач оплатив товар частково на суму 69000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1916 від 11.08.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на претензію позивача відповідач листом №1177-39 від 01.10.2015р. повідомив, що оплата товару за договором поставки №167 від 26.02.2015р. буде проведена 34500,00 грн. у жовтні 2015р. та 34500,00 грн. - у листопаді 2015р.

Відповідач свої зобов'язання щодо повної оплати товару не виконав, що стало підставою для звернення позивача з відповідними вимогами до господарського суду.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача означеної заборгованості, місцевий господарський суд виходив з того, що судом встановлено факт поставки товару та його несплата в обумовлені договором строки.

Дослідивши доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують вказаного вище висновку місцевого господарського суду, виходячи з такого.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.7. укладеного договору сторони узгодили, що у випадку встановлення у Специфікації терміну оплати - після моменту поставки, Покупець проводить оплату за товар після надання Постачальником всіх документів, які підлягають наданню Покупцю в обовязковому порядку відповідно до умов цього договору. При простроченні надання таких документів термін оплати збільшується на термін прострочення надання документів.

Згідно ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (ч. 1 ст. 664 ЦК України).

Сторони встановили в п. 3.5. договору, що право власності на товар та ризики його загибелі переходять від Постачальника до Покупця з моменту поставки товару відповідно до правил, встановлених п. 3.4. договору.

Датою поставки товару є дата передачі товару Постачальником Покупцеві, яка зазначена у підписаній обома сторонами видатковій накладній, товарно-транспортній накладній (п. 3.4.).

Неможливість проведення своєчасної оплати відповідач пояснює тим, що позивач не надав йому оригіналу рахунку-фактури №СФ-0000017 від 01.07.2015р., що має бути розцінено як прострочка кредитора у вчиненні дій, до вчинення яких відповідач, як боржник, не міг виконати свій обов'язок з оплати зазначеного товару, тому виконання його зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора та відсутні підстави для сплати процентів за час прострочення.

Доводи відповідача відхиляються колегією суддів апеляційного господарського суду з тих підстав, що відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як встановлює ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Пунктом 5.5. договору передбачено право Покупця повністю або частково відмовитися від прийняття та/або оплати товару у разі, якщо Постачальником при поставці товару не дотримана будь-яка з вимог, передбачених пунктами 1.1, 3.3., 4.1.1-4.4. даного договору, а також в інших випадках, передбачених цим Договором або чинним законодавством України.

Дії відповідача по прийняттю товару підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відповідач не заперечував проти оплати товару, про що свідчить його часткова оплата та готовність оплатити залишок товару. При цьому доказів про вчинення будь-яких дій, направлених на витребування документів, що стосуються оплати товару, або направлених на повернення товару, відповідач суду не надав.

Отже, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009р. у справі №37/405 вказав, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій. передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові є сплата трьох процентів річних.

За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що відповідач свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати не виконав, доказів повної сплати не надав. Суд першої інстанції правомірно встановив, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 69000,00 грн. та дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 368,63 грн. за порушення грошового зобов'язання.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом повно, всебічно та об'єктивно досліджені всі обставини справи в їх сукупності, їм надана належна правова оцінка, оскаржене рішення місцевого господарського суду повністю відповідає вимогам законодавства, тому передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни цього судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у справі №904/10768/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено 14.04.2016р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.В. Березкіна