КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 910/30357/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Заболотний А.М., довіреність № 2-304д від 29.12.2015;

від відповідача - Безсрочна А.М., довіреність № 3 від 15.01.2016,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі №910/30357/15 (суддя Домнічева І.О.) за позовом публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" до товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" про стягнення 87 348, 31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі Філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" пені в сумі 70 561,15 грн., 3% річних в сумі 3 816,13 грн. та інфляційних в сумі 12 971,03 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі №910/30357/15 позов задоволено частково: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 35 280,58 грн., 3% річних в сумі 3 816,13 грн. та інфляційних в сумі 12 971,03 грн.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати послуг за договором.

При цьому, судом першої інстанції було зменшено розмір пені на 50 %.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині зменшення пені, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі №910/30357/15 скасувати та задовольнити вказану вимогу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю винятковості обставин, які могли б бути підставою для зменшення пені.

Також, апелянт зазначає про необґрунтованість покладення на відповідача судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 11.04.2016 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.04.2016 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України, правонаступником якої є публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробничою фірмою "Техпроект" (Замовник), що діє в інтересах Спільної діяльності, як Оператор на підставі Договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність №493 від 24.03.2004р., між ТОВ НВФ "Техпроект" і ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України", 01.02.2011р. укладено договір №СДВ-21/01.

Додатковою угодою № 5 від 25.12.2012р. Договір викладено у новій редакції.

За умовами Додаткової угоди № 10 від 25.02.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничу фірму "Техпроект" замінено на товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз".

Відповідно до умов Договору (п.1) Виконавець зобов'язується надати Замовнику послуги по видобутку, збору, підготовці, обліку та транспортуванню природного газу, газового конденсату та послуги по подачі інгібітору гідратоутворення (метанолу) на гирло свердловин та установку низькотемпературної сепарації, а Замовник зобов'язується оплатити вартість наданих послуг на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 5.2 договору замовник зобов'язується щомісячно до 15 числа поточного місяця провести попередню оплату на підставі рахунку-фактури наданого виконавцем в розмірі 100 відсотків від вартості фактично наданих послуг за попередній місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 15 числа місяця наступного за звітнім на підставі Актів здачі-приймання послуг та рахунку-фактури наданого Виконавцем по факсу замовника з урахуванням перерахованої попередньої оплати.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що Замовник зобов'язується щомісячно, до 15-го числа поточного місяця, провести авансування відшкодування витрат інгібітору гідратоутворення на підставі рахунку-фактури наданого Виконавцем в розмірі 100 відсотків від суми відшкодування витрат інгібітору гідратоутворення за попередній місяць. Кінцеве відшкодування витрат інгібітору гідратоутворення здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця до 15-го числа місяця наступного за звітним на підставі Актів здачі- приймання послуг та рахунку-фактури наданого Виконавцем по факсу Замовника з урахуванням перерахованої попередньої оплати.

Відповідно до п. 5.5 договору вартість додаткових послуг, наданих Виконавцем, за зверненням Замовника, визначається додатково на підставі окремих калькуляцій Виконавця, та Замовник зобов'язується оплатити їх за окремими рахунками Виконавця в терміни визначені п. 5.2 Договору.

Позивачем на виконання умов договору протягом липня та серпня 2015 р. було надано відповідачу послуги на загальну суму 2 111 344, 48 грн.

Так, факт надання Виконавцем послуг у липні 2015 року, підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг за липень 2015 року (послуги з видобутку, збору, підготовці та транспортуванню природного газу) № 07/15-1 від 31.07.2015 р. на суму 853 179,75 грн. та Актом приймання-передачі наданих послуг за липень 2015 року № 07 від 31.07.2015 р. (послуги з подачі інгібітору) на суму 204 654,50 грн.

Крім цього, надання Виконавцем послуг у серпні 2015 року, підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг за серпень 2015 року (послуги з видобутку, збору, підготовці та транспортуванню природного газу) № 08/15-1 від 31.08.2015 р. на суму 830 090,50 грн., Актом приймання-передачі наданих послуг за серпень 2015 року № 08 від 31.08.2015 р. (послуги з подачі інгібітору) на суму 221 974,34 грн. та Актом по проведенню обстеження фонтанної арматури від 31.08.2015 р. на суму 1 445,39 грн.

Відповідачем зобов'язання за договором виконувались неналежним чином, тобто було допущено прострочення оплати грошових коштів за договором.

Враховуючи те, що відповідачем було оплачено послуги з порушенням встановлених договором строків, позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання нараховано пеню в сумі 70 561,15 грн., 3% річних в сумі 3 816,13 грн. та інфляційні в сумі 12 971,03 грн.

З вимогою про стягнення зазначених сум позивач звернувся з даним позовом до суду.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем зобов'язання з оплати отриманих послуг виконувались неналежним чином, тобто з порушенням строків, встановлених договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вже зазначалось, позивачем, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання відповідачем, нараховано пеню в сумі 70 561,15 грн., 3% річних в сумі 3 816,13 грн. та інфляційні в сумі 12 971,03 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.2 договору за порушення строків оплати послуг Замовник виплачує виконавцю за кожний день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Оскільки, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем за договором, судом першої інстанції вказані нарахування визнані обґрунтованими.

Так, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних задоволено повністю, а пеня, хоча і визнана правомірно нарахованою, була зменшена судом на 50% (тобто з 70 561,15 грн. до 35 280,58 грн.).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 3 816,13 грн. та інфляційних в сумі 12 971,03 грн.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50 %, з огляду на наступне.

Частина 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Колегія суддів, дослідивши обставини, на які відповідач посилається в обґрунтування необхідності зменшення розміру пені, дійшла висновку про їх винятковість, з огляду на наступне.

Як вже було зазначено вище, за умовами Додаткової угоди від 25.02.2014р. товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничу фірму "Техпроект" замінено на товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз".

Зазначена заміна відбулась у зв'язку з укладенням до договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 № 493 додаткової угоди від 20.02.2014 № 8, згідно якої товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" було залучено до спільної діяльності, що здійснюється на підставі договору та йому передано функції оператора спільної діяльності.

Відповідно п. 4.9 договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 № 493 до обов'язків оператора відноситься, зокрема, обов'язок оплати (проведення розрахунку) по здійсненим фінансово-господарським операціям в рамках договору спільної діяльності.

Підставою невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №СДВ-21/01 від 01.02.2011 стало те, що інший учасник договору від 24.03.2004 № 493 - товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Техпроект" оскаржив в судовому порядку додаткову угоду від 20.02.2014 № 8 до вказаного договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність від 24.03.2004 № 493, за умовами якої товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" було залучено до спільної діяльності, що здійснюється на підставі договору та йому передано функції оператора спільної діяльності.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2015 у справі №922/2825/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 у справі №922/2825/15 вказане рішення скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено; визнано недійсною додаткову угоду № 8 від 20.02.14 до договору про спільну інвестиційну та виробничу діяльність № 493 від 24.03.2004.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015 у справі №922/2825/15 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.15 у справі № 922/2825/15 скасовано; рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2015 залишено в силі.

Отже, відповідач починаючи з 15.07.2015 (дата прийняття постанови Харківським апеляційним господарським судом) та до 10.09.2015 (дата прийняття постанови Вищим господарським судом України, якою вказану постанову суду апеляційної інстанції скасовано) був позбавлений можливості виконувати функції оператора спільної діяльності, оскільки в судовому порядку вирішувалось питання щодо законності заміни товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничу фірму "Техпроект" на товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз".

Наведене підтверджує відсутність вини відповідача у простроченні виконання ним грошового зобов'язання перед позивачем.

Як вже зазначалось, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки господарський суд повинен об'єктивно оцінити, зокрема, причини неналежного виконання зобов'язання.

Враховуючи те, що відповідач з об'єктивних причин допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, колегія суддів вважає, що даний випадок є винятковим, а отже, відповідно наведене є підставою для зменшення розміру пені.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про зменшення розміру пені на 50 %.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні, а отже доводи апелянта в наведеній частині підлягають відхиленню.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості покладення на відповідача судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача.

Судом першої інстанції, враховуючи зменшення розміру пені на 50%, позов було задоволено частково.

При цьому, витрати позивача по сплаті судового збору за позовною заявою в сумі 1 310, 22 грн. було повністю покладено на відповідача.

Наведене є обґрунтованим, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

З огляду на викладене, посилання позивача на неповне покладення на відповідача судового збору є безпідставними, а отже доводи апелянта в наведеній частині також підлягають відхиленню.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2016 у справі №910/30357/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/30357/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко