КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Справа№ 910/25480/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

від позивача: Боков І.О. - представник,довіреність № 8842/15/1 від 22.12.15

від позивача: Сукманова О.В. -представник, довіреність № 5721/15/1 від 31.07.15

від відповідача-1: Дашо А.Ю. -представник, від 08.02.16

від відповідача-1: Свідло Є.В. -представник, від 16.11.15

від відповідача-1: Дудяк Р.А. -представник, від 19.11.15

від відповідача-2: Мостепанюк В.І. -представник, від 22.02.16

прокурор Чумаченко А.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Танк Транс"

на рішення господарського суду міста Києва

від 22.10.2015 року

у справі № 910/25480/15

за позовом Державної іпотечної установи

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс";

2) Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк"

за участю прокуратури міста Києва

про визнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року позов задоволено повністю.

Визнано недійсним зарахування вимог, здійснене на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк транс" про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 09.02.2015 р. б/н, а саме вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р., та вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за безвідкличним акредитивом №LC/IM/08/092013, безвідкличним акредитивом № LC/IM/09/092013, безвідкличним резервний акредитивом № LC/SB/018/042014, безвідкличним резервним акредитивом №LC/SВ/019/042014, безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/020/042014, безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/022/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/023/042014. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк транс" (81500, Львівська обл., м. Городок, вул. Івасюка, 2-г; ) на користь Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34; ) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю „Танк Транс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. прийнято до провадження апеляційну скаргу, розгляд апеляційної скарги у справі відкладався, судове засідання призначене на 01.02.2016 не відбулось, справу згідно проведеного повторного автоматичного розподілу за розпорядженням керівника апарату № 09-52/68/16 від 01.02.2016 передано на розгляд, як головуючому судді - Отрюху Б.В., суддям учасникам-колегії: Тищенко А.І., Михальській Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 у справі № 910/25480/15 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 01.03.2016.

01.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

25.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу та клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

01.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-1 надійшли пояснення та клопотання про подання доказів, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.03.2016 оголошувалася перерва до 15.03.2016.

12.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.03.2016 оголошувалася перерва до 31.03.2016.

25.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

29.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

31.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли додаткові пояснення щодо акредитивів до відзиву на апеляційну скаргу, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31.03.2016 учасники судового процесу надали свої пояснення по суті спору.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2013 р. між Державною іпотечною установою (надалі - позивач, Установа, Заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (надалі - відповідач-2, Заставодавець, Банк) укладено Договір банківського рахунку №26/995-070 (надалі - Договір рахунку).

В забезпечення виконання зобов'язань Банку перед Установою за Договором рахунку укладено Договір застави майнових прав № д-1.1/2014 від 04.09.2014р. (надалі - Договір застави).

04.09.2014 р. між позивачем та відповідачем-2 укладено Договір № Д-1.2/2014 відступлення права вимоги з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до Договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 р. (надалі - Договір відступлення).

Відповідно до п. 1.2 Договору відступлення Первісний кредитор (відповідач-2) відступає, а Новий кредитор (позивач) набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього Договору (надалі - Права вимоги).

Згідно з Додатком №1 до Договору відступлення Первісний кредитор відступив, а Новий Кредитор набув Права вимоги, зокрема, за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р., укладеним між Банком та ТОВ "Танк Транс" (надалі - відповідач-1).

У відповідності до п. 2.2. Договору відступлення встановлено, що в незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1. Договору відступлення, п. 1.2. набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

Постановою Національного Банку України № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 р., ПАТ "Дельта Банк" з 03.03.2015 р. віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що 02.03.2015 р. до нього перейшли усі права вимоги за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р., укладеним між відповідачем-2 та відповідачем-1.

А разом з правом вимоги виконання основного зобов'язання, що передається за цим Договором відступлення, до позивача, як нового Кредитора, переходять, в тому числі, всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього Договору відступлення, тобто договорами, що забезпечують виконання кредитного зобов'язання. (п.1.2. Договору відступлення).

Статтями 626-629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк. [Cargill Financial Services International Inc.] (далі - CFSIT) та відповідачем-1 укладались договори відступлення права вимоги, зокрема:

- Договір відступлення права вимоги №АА8 від 05.02.2015 р. (далі - Договір відступлення № АА8), згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор (CFSIT) передає, а новій кредитор (відповідач-1) одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступними документарними інструментами та іншими пов'язаними з ними документами: всі права кредитора (бенефіціара) за наступними документарними інструментами, випущеними Публічним акціонерним товариством "Дельта банк", на користь первісного кредитора (CFSIT), як бенефіціара, з урахуванням всіх змін до них: безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США; безвідкличний резервний акредитив № LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США; безвідкличний резервний акредитив №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США; безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США; безвідкличний резервний акредитив № LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США.

- Договір відступлення права вимоги №АА9 від 05.02.2015 р. (надалі - Договір відступлення № АА9), згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор (CFSIT) передає, а новий кредитор (відповідач-1) одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступними документарними інструментами та іншими пов'язаними з ними документами: безвідкличний акредитив №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, виданий Банком на користь первісного кредитора (CFSIT) у розмірі відносної частки 10,3963658% акредитиву; безвідкличний акредитив №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, виданий Банком на користь на користь первісного кредитора (CFSIT).

09.02.2015 р. відповідач-1 (ТОВ "Танк Транс") здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, направивши відповідачу-2 Заяву №б/н про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (надалі - Заява про зарахування).

У вказаній Заяві про зарахування відповідач-1 повідомляє про часткове припинення зобов'язання щодо сплати ним на користь відповідача-2 суми заборгованості за Кредитним договором у розмірі 8 059 033,82 євро (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 9 090 590,15 доларів США), та припинення зобов'язання щодо сплати відповідачем-2 на користь відповідача-1 заборгованості на загальну суму 9 090 590,15 доларів США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 8 059 033,82 євро) за наступними акредитивами:

1) безвідкличний акредитив №LC/IM/08/092013 на суму 5 498 790 доларів США, виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі відступлених прав (10,3963658% надходжень), що станом на 09.02.2015 р. складає 571 674,33 доларів США (за кpoc-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 506 804,48 євро).

2) безвідкличний акредитив №LC/IM/09/092013 на суму 4 999 280 доларів США, виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 4 431 985,82 євро).

3) безвідкличний резервний акредитив №LC/SB/018/042014 на суму 979 962,45 доларів США виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09 лютого 2015 року складає еквівалент 868 761,04 євро).

4) безвідкличний резервний акредитив №LC/SВ/019/042014 на суму 688 832,27 доларів США , виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 610 666,91 євро).

5) безвідкличний резервний акредитив №LC/SB/020/042014 на суму 788 885,60 доларів США виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станові на 09 лютого 2015 року складає еквівалент 699 366,67 євро).

6) безвідкличний резервний акредитив №LC/SB/022/042014 на суму 222 505,16 доларів США виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву що за крос-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 197 256,35 євро).

7) безвідкличний резервний акредитив №LC/SB/023/042014 на суму 839 450,34 доларів США, виданий Банком на користь CFSIT (у повній сумі, акредитиву, що за крос-курсом станом на 09.02.2015 р. складає еквівалент 744 193,56 євро).

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк транс" про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 09.02.2015 р. б/н, а саме вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р., та вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за безвідкличним акредитивом №LC/IM/08/092013, безвідкличним акредитивом № LC/IM/09/092013, безвідкличним резервний акредитивом № LC/SB/018/042014, безвідкличним резервним акредитивом №LC/SВ/019/042014, безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/020/042014, безвідкличним резервним акредитивом №LC/SB/022/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/023/042014.

Відповідач 1 в апеляційній скарзі наводить такі доводи: суд першої інстанції позбавив відповідача права реалізувати свої права та виконати процесуальні обов'язки такі, як надати суду відзив та наявні докази та винесено рішення в першому судовому засіданні чим порушив на думку апелянта вимоги статтей 43, 47, 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 1093 ЦК України у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара.

У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку.

У разі відкриття непокритого акредитива банк-емітент гарантує оплату за акредитивом при тимчасовій відсутності коштів на рахунку платника за рахунок банківського кредиту.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом.

Згідно з статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконання проведеним належним чином.

Статтями 526, 599 ЦК України визначено, що зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 593 ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою, припиняється і право застави.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року у справі №6-243 цс14.

Частиною 3 статті 203 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

У постанові ВГСУ від 04.03.2015 року у справ №910/11117/14 та у постанові ВГСУ від 18.03.2015 року у справі №910/15419/14 зазначено, що чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину. тому : слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 8.1 глави 8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за №377/8976 „Якщо це передбачено в тексті договору, то розрахунки за акредитивами регулюються Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів Міжнародної торгової палати у частині, що не суперечить законодавству України, у тому числі нормативно-правовим актам Національного банку.

Пунктом „а" статті 11 Уніфікованих звичаїв і правил по документарному акредитиву Міжнародної Торгової Палати (UCP - 600), чинних з 1.07.2007 року, засвідчені акредитиви або зміни, що передаються по телекомунікаціях, будуть вважатися оперативними акредитивами або змінами, і будь-яке відповідне поштове підтвердження не буде братися до уваги.

А тому лист, у формі службової записки, від 13.05.2015 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ „Дельта Банк" Кадирова В.В. не може вважатися доказом повідомлення.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи 06.02.2015 року ТОВ „Танк Транс" направив ПАТ „Дельта Банк" повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні, підписані обома сторонами. Таким чином, боржник був обізнаний з тим, що повинен виконувати свій обов'язок новому кредиторові - ТОВ «Танк Транс», оскільки вказане повідомлення є доказом переходу до нового кредитора - ТОВ «Танк Транс» прав у зобов'язанні від попереднього (первісного) кредитора - CFSIT.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015у справі № 6-979цс15 „Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання е належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі", а тому повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні є належним і достатнім доказом переходу прав вимоги від попереднього (первісного) кредитора до нового кредитора.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно з статтею 51 Закону України „Про заставу" при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право:

- незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов'язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов'язки, передбачені статтею 50 цього Закону;

- вступати у справу як третя особа в судовому спорі, в якому розглядається позов про заставлене право;

- в разі порушення заставодавцем обов'язків, передбачених статтею 50 цього Закону, самостійно вживати всіх заходів, необхідних для захисту заставленого права проти порушень з боку третіх осіб.

Таким чином, виходячи зі змісту Договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., та Договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-1.2/2014), Державна іпотечна установа не може виступати позивачем у даній справі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2016 року у справі № 910/25493/15 за позовом Державної іпотечної установи до Товариства з обмеженою відповідальністю „Яблуневий Дар" та Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" про визнання зарахування зустрічних однорідних вимог недійсним, було встановлено, що Закон не наділяє заставодержателя правом самостійно заявляти вимоги до боржника про виконання по заставному зобов'язанню, залишаючи це право за заставодавцем. Тому боржник продовжує виконувати своє зобов'язання кредитору - заставодавцю, що втілено у визначених Законом наслідках виконання зобов'язань перед заставодавцем.

Відповідно до Закону на заставодавця покладено обов'язок не виконувати дій, що тягнуть за собою припинення заставленого права чи зменшення його вартості, не обмежує заставодавця у праві вчиняти дії по стягненню заборгованості з боржника по заставленій вимозі і приймати таке виконання.

Виконання боржником зобов'язань первісному кредитору означає припинення відносно боржника прав вимоги, і, як наслідок - втрата предмету застави.

Правові наслідки втрати предмету застави, або зменшення його частини у вигляді зобов'язання Заставодавця надати Заставодержателю іншій майнові права та/або інше майно у п'ятиденний термін вміщені у п.3.4.8, 3.4.9 Договору застави.

А тому, оскільки права Заставодержателя відносно Заставодавця не є предметом застави, ці права не є пріоритетними порівняно з правами інших кредиторів Банку.

Пунктом 2 статті 1 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що валютні операції, це:

- операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України;

- операції пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності;

- операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Таким чином ТОВ „Танк Транс" не набував права власності на валютні цінності і не використовував валютні цінності як засіб платежу, а виконував зобов'язання перед Банком щодо погашення кредиту в порядку статті 601 ЦК України і статті 203 ГК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При поданні до суду першої інстанції позовної заяви про визнання одностороннього правочину недійсним, Позивач має довести , що його суб'єктивне цивільне право (або інтерес) дійсно порушене оспорюваним правочином.

Виходячи зі змісту договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами), яка надана ПАТ „Дельта Банк" та редакції Договору, яка надана Державною іпотечною установою та була надіслана на адресу ТОВ „Танк Транс" копії яких наявні в матеріалах справи вбачається, що спірна заява про зарахування зустрічних однорідних вимог жодним чином не порушує прав Позивача.

Інші доводи позивача, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення норм процесуального права являється підставою для скасування рішення місцевого господарського суду у випадку, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищевикладені обставини колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 30.11.2015 підлягає скасуванню оскільки не відповідає фактичним обставинам справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, а апеляційна скарга в свою чергу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського кодексу України з позивача на користь відповідача-1 підлягає стягненню витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги з позивача підлягає стягненню на користь апелянта витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 339,80 грн. за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Танк Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі № 910/25480/15 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі № 910/25480/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Стягнути з Державної іпотечної установи (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 34; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк транс" (81500, Львівська обл., м. Городок, вул. Івасюка, 2-г; ) 1 339, 80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказа доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/25480/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська