ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 р. Справа №917/142/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Полтава",

вул. Половка, 64-Д, м. Полтава, 36010

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина - Агро",

вул. Шевченка 43, с. Остапівка Миргородський район Полтавська область, 37610

про стягнення 2 399 797,98 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Полтава" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина - Агро" про стягнення 2 399 797,98 грн., з яких 1 689 998,29 грн. - основний борг, 224 070,57 грн. - пені, 101 862,91 - 20% річних, 337 999,66 грн. - штрафу, 45866,55 грн. - збитків від інфляції, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним 10.04.2015р. між сторонами договором поставки №10/04.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.02.2016 р. порушено провадження у даній справі та призначено до розгляду на 23.02.2016 р. на 11:00 год.

12.03.2016 р. від позивача надійшла заява, в якій останній просить суд припинити провадження у справі в частині 200 000,00 грн. пені, в зв'язку зі сплатою, в іншій частині позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, 12.03.2016 року до суду надійшла заява №54 від 11.03.2016 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина - Агро", що знаходяться на його розрахункових рахунках, у межах суми позовних вимог та можливих судових витрат у сумі 2 235 794,96 грн.

Ухвалою суду від 21.03.2016 р. в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Полтава" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

15.03.2016 р. до суду надійшли заперечення на позовну заяву (вх. №3224 від 15.03.2016 р.) в яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в частині штрафу, як такого, що нарахований з порушенням норм матеріального права. Також, відповідач зазначив, що позивачем не вірно здійснено нарахування інфляційних втрат, а відтак за розрахунком відповідача розмір інфляційних втрат становить 45 866,55 грн.

В судовому засіданні 21.05.2016 р. представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні з врахуванням заяви від 12.03.2016 р.

Рішення виноситься після перерв, оголошених в судових засіданнях 15.03.2016 р. та 21.03.2016 р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 10.04.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Полтава" (надалі Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Батьківщина - Агро" (надалі Покупець, відповідач) було укладено договір поставки №10/04 (надалі Договір). згідно умов якого в терміни, визначені договором та додатками до нього, Постачальник зобовязується передати у власність Покупця насіння, засоби захисту рослин добрива (надалі Товар), а Покупець, зобовязується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором та додатками до нього.

Загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п. 2.1., та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку Покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару) (п. 2.3 Договору).

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору (п. 3.1 Договору).

Всі платежі за цим Договором здійснюються Покупцем з врахуванням п. 3.2. Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов'язань з оплати Товару з врахуванням п. 3.2. даного Договору, Сторони, продовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, можуть підписати Акт звірки взаєморозрахунків (п. 3.3 Договору).

Товар, що був переданий Покупцю в межах цього Договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (п. 3.4 Договору).

Відповідно до п. 3.6 Договору Покупець при перерахуванні коштів за Товар в платіжному дорученні (в графі "Призначення платежу") повинен зазначити згідно якого договору та якого додатку перераховано даний платіж. В разі не зазначення цих даних, Постачальник має право на свій розсуд віднести отримані суми за продукцію, в тому числі, за ту, що поставлена в минулі періоди.

Згідно з п. 7.1 Договору за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.

Крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в "розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (п. 7.1.1. Договору)

Згідно п. 7.7. Договору в разі невиконання Покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього Договору Покупець, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості 20% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

В п. 7.8 Договору сторони узгодили, що в разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару.

Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до статті 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років (п. 7.9 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору та додатків до нього, Постачальник передав у власність Покупця Товари загальною вартістю 1 689 998,29 грн., що підтверджується видатковими накладними №374 від 10.04.2015 р. на суму 732 936,96 грн.; №527 від 24.04.2015 р. на суму 301 849,20 грн.; №718 від 08.05.2015 р. на суму 625 512,13 грн.; №1215 від 16.06.2015 р. на суму 29 700,00 грн. (належним чином завірені копії містяться в матеріалах справи, оригінали оглянуті в судовому засіданні).

15.07.2015 року сторони провели звірку взаємних розрахунків, з підписанням відповідного акту, згідно даних якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 689 998,29 грн. Вказаний акт підписано сторонами та скріплено печатками (а.с. 31).

Згідно умов Додатків до Договору №ЗЗР-1 від 10.04.2015 p., ЖЗЗР-2 від 23.04.2015 p., ЖЗЗР-3 від 07.05.2015 p., ЖЗЗР-4 від 16.06.2015 р. - оплата вартості Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування платіжними дорученнями грошових коштів на поточний рахунок Постачальника не пізніше 15 жовтня 2015 р.

Проте, позивач стверджує, що у визначені договором строки відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання.

Таким чином, станом на час розгляду справи сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 1 689 998,29 грн. Доказів сплати відповідачем суду не надано.

Крім того, на підставі умов Договору та статті 625 ЦК України позивачем нараховано до стягнення з відповідача 224 070,57 грн. - пені, 101 862,91 - 20% річних, 337 999,66 грн. - штрафу, 45866,55 грн. - збитків від інфляції.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (стаття 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

15.12.2015 року позивач рекомендованим листом направив на адресу відповідача вимогу, якою просив погасити існуючу заборгованість та попереджав, що у противному випадку ТОВ "Агрозахист Полтава" буде вимушене звернутися до суду з позовом про примусове стягнення боргу з нарахуванням пені, штрафу, 20% річних та судових витрат. Вказана вимога залишена відповідачем без реагування, заборгованість по договору не погашена.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару, вимоги позивача про стягнення 1 689 998,29 грн. з відповідача підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 224 070,57 грн. пені за період з 16.10.2015 р. по 02.02.2016 р., 101 862,91 грн. 20% річних за період з 16.10.2015 р. по 02.02.2016 р., 45 866,55 грн. збитків від інфляції нарахованих за період з 16.10.2015 р. по 01.01.2016 р. та 337 999,66 грн. 20% штрафу від суми боргу.

У своїй заяві від 12.03.2016 р. позивач просить суд припинити провадження у справі в частині 200 000,00 грн. пені, в зв'язку зі сплатою відповідачем частини суми боргу, що підтверджується платіжним дорученням №1047 від 15.02.2016 р.

Відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення 200 000,00 грн. пені підлягають припиненню.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1.1 Договору Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в "розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

В п. 7.8 Договору сторони узгодили, що в разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що задоволенню підлягають 24 070,57 грн. пені, 337 999,66 грн. штрафу, 101 862,91 грн. 20% річних, 45 629,95 грн. збитків від інфляції.

Щодо заперечень відповідача стосовно неправомірного нарахування позивачем одночасно і штрафу і пені суд зазначає наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 р. №06/5026/1052/2011|3-24гс12.

Нормами п. 3 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження сторонами всіх умов, які містяться в Договорі №№10/04, зокрема в п. 7.1.1 та 7.8.

Таким чином, сторони є вільними в укладенні договору, в тому числі, в частині визначення відповідальності за порушення зобов'язання, а відтак позивач правомірно нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму штрафу та пені.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, дослідивши і оцінивши подані докази, керуючись статтями 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення 200 000,00 грн. пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина - Агро" (вул. Шевченка 43, с. Остапівка Миргородський район Полтавська область, 37610) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Полтава" (вул. Половка, 64-Д, м. Полтава, 36010) 1 689 998,29 грн. основного боргу, 24 070,57 грн. пені, 101 862,91 грн. 20% річних, 337 999,66 грн. штрафу, 45 629,95 грн. інфляційних втрат та 35 993,41 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 04.04.2016р.

Суддя Кульбако М.М.