УХВАЛА

04.04.2016Справа № 5011-30/13263-2012

За заявоюПриватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій»
про винесення додаткового рішення
у справі 5011-30/13263-2012
за позовом Державного підприємства «Інформаційні судові системи»
до Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій»
про визнання недійсним договору та стягнення 7 555 995,44 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
від позивача:Самборська О.Г., Салмон Л.Ю.
від відповідача:Бородкін Д.І.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Інформаційні судові системи» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» про визнання недійсним договору та стягнення 7 555 995,44 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2012 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2013 р. та постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2013 р., позов Державного підприємства «Інформаційні судові системи» задоволено повністю, визнано недійсним з моменту укладення Договір оренди нежитлового приміщення №11/03-01 від 03.11.2008 р., укладений між Державним підприємством «Інформаційні судові системи» та Закритим акціонерним товариством «Інститут розвитку передових технологій», стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» на користь Державного підприємства «Інформаційні судові системи грошові кошти у розмірі 7 555 995,44 грн. та судовий збір у розмірі 64 380,00 грн.

24.01.2013 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

21.10.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про винесення додаткового рішення у даній справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2015 р. розгляд заяви ПАТ «Інститут розвитку передових технологій» призначено на 09.11.2015 р.

Представником відповідача в судовому засіданні 09.11.2015 р. подано клопотання про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи з метою встановлення ринкової вартості розміру орендної плати спірних нежитлових приміщень.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2015 р. розгляд справи відкладено на 30.11.2015 р. у зв'язку із неявкою представника позивача та неподанням витребуваних доказів.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. призначено у справі №5011-30/13263-2012 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру, розгляд справи зупинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. призначено у справі №5011-30/13263-2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2016 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. призначено у справі №5011-30/13263-2012 про зупинення провадження у справі та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. скасовано, а справу передано до господарського суду міста Києва для розгляду заяви про винесення додаткового рішення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2016 р. розгляд заяви Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» призначено на 04.04.2016 р.

Представник заявника в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, просив суд направити справу до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по справі, проти направлення справи до експертної установи та задоволення заяви відповідача заперечували повністю.

Розглянувши заяву про винесення додаткового рішення, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд міста Києва вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2012 р. у даній справі було визнано недійсним з моменту укладення договір оренди нежитлового приміщення №11/03-01 від 03.11.2008 р., а також стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» на користь Державного підприємства «Інформаційні судові системи грошові кошти у розмірі 7 555 995,44 грн. в порядку реституції.

Звертаючись до суду із заявою про винесення додаткового рішення відповідач вказував, що приймаючи рішення у даній справі суд вирішив питання щодо застосування наслідків недійсності правочину лише частково, в той час як приписи ст. 216 Цивільного кодексу України передбачає обов'язок кожної сторони за недійсним правочином повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання такого договору.

Частиною 1 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; 2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Як зазначено у п. п. 13-15 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 р. № 6 прийняття додаткового рішення (стаття 88 ГПК) за заявою сторони, прокурора, який брав участь у процесі, або за ініціативою суду здійснюється, як правило, тим же суддею (складом суду), що приймав первісне рішення, за винятком випадків, коли це неможливо з об'єктивних причин (звільнення судді, відсутність його у зв'язку з відпусткою, захворюванням тощо). Про відхилення заяви сторони чи прокурора щодо прийняття додаткового рішення виносяться ухвала (стаття 86 ГПК).

При цьому сама ст. 88 ГПК України передбачає, що господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо:

1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення;

2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Господарським судам слід мати на увазі, що прийняття додаткового рішення допустиме виключно з підстав, передбачених статтею 88 ГПК. Якщо порушується питання про прийняття додаткового рішення з інших підстав, суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Порушення вимог цієї статті тягне за собою зміну або скасування додаткового рішення в апеляційному чи у касаційному порядку (пункт 4 частини першої статті 104, стаття 11110 ГПК).

Таким чином, додаткове рішення є засобом виправлення неповноти судового рішення, однак в межах розгляду заяви про прийняття додаткового рішення не допускається зміна первісного рішення, в т.ч. на підставі переоцінки доказів та долучення до матеріалів справи нових доказів.

Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. При цьому неповнота судового рішення шляхом прийняття додаткового рішення (ухвали) не може бути виправлена щодо позовних вимог, з яких судом прийнято рішення. Така неповнота може бути усунена лише в процедурі перегляду рішення. Тобто додаткове рішення (ухвала) не можуть стосуватися тих вимог, щодо яких суд ухвалив рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову Державного підприємства «Інформаційні судові системи» було визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення №11/03-01 від 03.11.2008 р., а також стягнення з Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» грошових коштів у розмірі 7 555 995,44 грн. в порядку реституції.

Рішенням суду у даній справі, яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним оскаржуваний договір та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 7 555 995,44 грн., одержані від позивача на виконання такого договору.

Таким чином суд приходить до висновку, що під час розгляду даної справи та винесення рішення від 01.11.2012 р., судом було вичерпно розглянуто позовні вимоги Державного підприємства «Інформаційні судові системи», в той час як відповідачем не було реалізовано свого права на заявлення зустрічних позовних вимог щодо стягнення з позивача вартості користування переданим в оренду нежитловим приміщенням згідно умов договору №11/03-01 від 03.11.2008 р.

Щодо направлення справи до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. суд відзначає наступне.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. призначено у справі №5011-30/13263-2012 судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру, розгляд справи зупинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.03.2016 р. ухвалу господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. призначено у справі №5011-30/13263-2012 про зупинення провадження у справі та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016 р. скасовано, а справу передано до господарського суду міста Києва для розгляду заяви про винесення додаткового рішення.

Вказаною постановою суд касаційної інстанції вказав на те, що призначення у справі судової експертизи, яка передбачає долучення до матеріалів справи нових доказів, і має наслідком встановлення нових обставин справи, є недопустимим у межах розгляду заяви про прийняття додаткового рішення.

Таким чином, не зважаючи на те, що ухвала господарського суду міста Києва від 30.11.2015 р. про призначення у справі №5011-30/13263-2012 судової оціночно-будівельної експертизи є чинною, висновок експерта за наслідками проведення такої експертизи не може бути прийнятим судом як новий доказ при розгляді заяви про винесення додаткового рішення.

З огляду на викладене, обставини з якими приписи ст. 88 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість прийняття додаткового рішення у справі, судом не встановлено.

За таких обставин, у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 88 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Інститут розвитку передових технологій» про прийняття додаткового рішення відмовити.

Суддя В.П. Босий