РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №904/355/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»
до1) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 2) Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт»
простягнення 10706,17 грн. збитків.

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - не з'явилися;
від відповідача-1 - не з'явилися;
від відповідача-2 -Очколяс Д.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» (далі - позивач або ПАТ «ЗФЗ») звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач-1 або Залізниця) та Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - відповідач-2 або ДП «ІМТП») 10706,17 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані недостачею вантажу, який був куплений позивачем, при прийнятті його від Залізниці.

Відповідач-2 позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що ним не допущено правопорушення при відправці вантажу Залізницею, а тому підстав для застосування до нього санкцій не має.

Відповідач-1 письмових заперечень проти позову не подав.

У судове засідання представники позивача та відповідача-1 не з'явилися, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення їх про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвали суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання, а також про відкладення розгляду справи були надіслані на адреси місцезнаходження позивача та відповідача-1, зазначені в позовній заяві та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Про отримання позивачем та відповідачем-1 поштової кореспонденції з ухвалами суду за вказаними адресами, зокрема, свідчать і наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

Про поважні причини неявки в судове засідання представників позивача та відповідача-1 суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від зазначених осіб не надходило.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки неявка представників позивача та відповідача-1 не перешкоджає вирішенню спору, а також не встановлено інших обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, суд не вбачає за необхідне повторно відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 між ПАТ «ЗФЗ» (Покупець) та Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (Продавець) було укладено договір поставки №1406317 від 01.12.2014 (далі - Договір поставки), відповідно до якого по залізничній накладній № 40532137 зі станції відправлення Іллічівськ (експ.) Одеської залізниці на станцію Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці 15.08.2015 прибув вагон № 55467823 з вантажем «Горішок коксовий».

Відповідно до зазначеної залізничної накладної вантажовідправником є ДП «ІМТП», вантаж прийнято Залізницею до перевезення у вагоні № 55467823 вагою 52650 кг.

Вказаний вагон був виданий позивачу, як вантажоотримувачу, відповідно до статті 52 Статуту залізниць України зі складанням комерційного акта РА № 010028/1684 від 16.08.2015, у якому зафіксовано ознаки незбережного перевезення, такі як поглиблення та недостача.

Зокрема, у вказаному комерційному акті зазначається, що фактично у вище зазначеному вагоні виявився вантаж вагою нетто 49640 кг, що менше ваги вказаної в документах (52650 кг) на 3010 кг. У комерційному відношенні навантаження нижче рівня бортів 10-30 см, ущільнене, марковане. Ліворуч по ходу порушено маркування, мається поглиблення над 2-3 люками діаметром 200x100x100см. На деталях вагону маються сліди просипання перевезеного вантажу. У технічному відношенні вагон справний, про що складено акт форми ГУ-106 № 339 від 15.08.2015. Ліворуч по ходу нещільне прилягання кришки 2-го люка к арміровочному листу поперечної балки, зазор розміром 40x3см. Зазор з зовнішньої сторони закладено дрантям. Двері цільнометалеві, люка зачинені, течі вантажу нема.

Зазначені обставини підтверджуються залученими до справи оригіналами накладної № 40532137, комерційного акта РА № 010028/1684 від 16.08.2015, акта 269/15 приймання продукції за кількістю від 15.08.2015, поясненнями представників позивача і відповідача-2.

Частиною 6 статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Пунктом 3 Статуту залізниць України (далі - Статут) встановлено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Згідно з пунктом 6 Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди про перевезення вантажу, яка укладається на бланку встановленої форми між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача.

Відповідно до статей 909 ЦК України, 307 ГК України, пункту 22 Статуту за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення конкретного вантажу підтверджується складенням транспортної накладної.

Згідно з пунктом 110 Статуту, частиною 2 статті 308 ГК України, частиною 1 статті 924 ЦК України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Зі змісту частини 1 статті 314 ГК України, частини 2 статті 924 ЦК України та пункту 113 Статуту випливає, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначені норми передбачають принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу. Обов'язок доведення своєї невинуватості лежить на перевізникові.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов'язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов'язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підпадає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Пунктом 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З комерційного акта слідує, що у технічному відношенні вагон був справний, вантаж маркований вапном, а тому позивачем та відповідачем-1 не доведено суду правопорушення відповідача-2 у спричинені позивачу збитків, натомість даний комерційний акт підтверджує факт не забезпечення відповідачем-1 схоронності вантажу під час його перевезення.

Відповідачем-1 усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Приписами статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12).

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

З матеріалів справи убачається, що рахунок продавця № 201546 від 10.08.2015 позивачем сплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №256537 від 25.05.2015.

Розрахунок збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведений позивачем з урахуванням норми відповідно до Правил перевезення вантажів (відомість-розрахунок №269 на недостачу вантажу). Згідно вказаного розрахунку сума недостачі вантажу складає 10706,17 грн.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 зобов'язань щодо перевезення довіреного йому вантажу, позивачу спричинені збитки за недостачу коксового горішку в розмірі 10706,17 грн., які складаються з вартості відповідальної недостачі з ПДВ.

Інші доводи позивача та відповідача-2, наведені у наданих суду позові та відзиві, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду своїх позовних вимог до відповідача-2, натомість доведено повний склад правопорушення відповідачем-1 у спричинені йому збитків.

Відповідач-1 не скористався наданим йому правом на судовий захист, обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог до відповідача-1 не спростував.

За таких обставин справи позов до відповідача-1 підлягає задоволенню в повному обсязі, а у позові до відповідача-2 слід відмовити.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача-1, оскільки спір виник з його вини.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542) 10706,17 грн. (десять тисяч сімсот шість гривень 17 копійок) збитків, а також 1378 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Видати наказ.

У позові до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.04.2016

СуддяСташків Р.Б.