ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"29" березня 2016 р. Справа № 911/63/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон, м. Луцьк,

до відповідача приватного підприємства Вітал Трейд, м. Березань,

про стягнення 1702191,39 грн.

та за зустрічним позовом приватного підприємства Вітал Трейд, м. Березань,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон, м. Луцьк,

про про стягнення 46980,00 грн. збитків

Суддя О.В. Конюх

представники сторін (за первісним позовом):

позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність від 29.05.2015р.;

відповідача: не зявились;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон звернулось до господарського суду Київської області з позовом № 480/11/15/1 від 23.11.2015 до приватного підприємства Вітал Трейд в якому просить стягнути з відповідача 1702191,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договорів поставки від 01.03.2012р. № ГК01/03/12 та від 02.01.2013р. № ГК02/1/13/1 позивачем відповідно до видаткових накладних поставлялись відповідачу товари, що не були в повному обсязі оплачені, у звязку із чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 1024835,27 грн. та 546968,83 грн. відповідно. У звязку із простроченням оплати позивачем було нараховано 86346,98 грн. та 44040,31 грн. 3% річних по кожному з договорів. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по двом договорам з врахуванням 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

Ухвалою від 13.01.2016р. порушено провадження у справі №911/63/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2016р.

Ухвалою від 01.02.2016р. розгляд справи відкладено на 22.02.2016р.

22.02.2016р. через канцелярію господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява від 22.02.2016р. приватного підприємства Вітал Трейд до товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон про стягнення 46980,00 грн. збитків, завданих позивачем відповідачу неналежним виконанням умов договорів поставки від 01.03.2012р. № ГК01/03/12 та від 02.01.2013р. № ГК02/1/13/1.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що сторонами в договорах передбачено, що вартість товару включає в себе вартість доставки. Покупець зазначає, що продавець під час виконання вищезазначених договорів відмовився доставляти товар, у звязку із чим покупець був вимушений додатково замовляти послуги з доставки, що призвело до збитків у сумі 46980,00 грн., які він і просить стягнути з постачальника.

Крім того, 22.02.2016р. через канцелярію господарського суду Київської області приватним підприємством Вітал Трейд подано відзив на позов, в якому він частково заперечує проти позову, а саме зазначає, що сума боргу має бути зменшена на суму збитків (про якій йшлося вище), розрахунок 3% річних виконаний невірно (в частині визначення періоду нарахування), а також просить застосувати строк позовної давності до вимог за накладними від 09.12.2012р., від 11.12.2012р.

Ухвалою від 22.02.2016р. розгляд справи відкладено на 14.03.2016р.

Ухвалою від 23.02.2016р. зустрічну позовну заяву приватного підприємства Вітал Трейд прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом та призначено до розгляду на 14.03.2016р.

14.03.2015р. через канцелярію господарського суду Київської області приватним підприємством Вітал Трейд подано заяву від 12.03.2016р. про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом. У вказаній заяві позивач (за зустрічним позовом) зазначає, що розмір збитків, завданих постачальником, є більшим ніж ним було зазначено у зустрічний позовній заяві, а відтак просить стягнути з постачальника 255230,00 грн. збитків за обома договорами поставки.

Передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 12.03.2016р. приватного підприємства Вітал Трейд про збільшення позовних вимог, а також змісту раніше поданої зустрічної позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач за зустрічним позовом не змінює предмету або підстав позову, а збільшує суму позову. Заява від 12.03.2016р. належним чином направлена відповідачу за зустрічним позовом (оригінали опису вкладення від 12.03.2016р. та фіскального чеку від 12.03.2016р. № 2719 додані до заяви), оплачена судовим збором в належному розмірі (платіжні доручення № 3292 від 19.02.2016р., № 3353 від 11.03.2016р.). відповідно суд в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняв зазначену заяву до розгляду.

Зустрічна позовна заява розглядається в редакції поданої заяви від 12.03.2016р, а саме розглядається вимога про стягнення з постачальника 255230,00 грн. збитків.

В судовому засіданні 14.03.2015р. оголошено перерву до 29.03.2016р., про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

29.03.2016р. до канцелярії господарського суду Київської області було подано клопотання приватного підприємства Вітал Трейд про відкладення розгляду справи у звязку із відрядженням представника. Розглянувши вказане клопотання, суд його відхиляє. По-перше відповідачем не подано жодних доказів перебування представника у відрядженні. Крім того, чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть бути представниками відповідача за умови дотримання вимог ст. 28 ГПК України та глави 17 ЦК України. Відповідач, який був повідомлений про дату та час судового засідання під розпис, не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами (п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

29.03.2016р. через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон про застосування строків позовної давності до вимог за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 29.03.2016р. представник позивача надав свої пояснення. Представник відповідача в судове засідання не зявився.

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, справа розглянута за наявними матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон, м. Луцьк (далі по тексту ТОВ ЮГ Картон), до приватного підприємства Вітал Трейд, м. Березань (далі по тексту ПП Вітал Трейд) про стягнення заборгованості за поставлений товар, та зустрічний позов ПП Вітал Трейд до ТОВ ЮГ Картон про стягнення збитків, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

01.03.2012р. між ТОВ ЮГ Картон (постачальник) та ПП Вітал Трейд (покупець) було укладено договір поставки № ГК01/03/12 (далі по тексту договір № 1). Крім того, сторонами було підписано декілька додаткових угод до даного договору, якими сторони частково змінювали його умови, тож останні наводяться судом у їх кінцевій редакції.

Також, 02.01.2013р. між ТОВ ЮГ Картон (постачальник) та ПП Вітал Трейд (покупець) було укладено договір поставки № ГК02/1/13/1 (далі по тексту договір № 2).

Так, відповідно до п. 2.1. договорів постачальник зобовязується виготовити та передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити гофрокартонну продукцію (товар), у погоджених сторонами кількості та асортименті, на умовах, передбачених даним договором.

Ціни за одиницю кожного найменування товару погоджуються сторонами в специфікаціях в гривнях України та включають вартість упаковки, завантаження, маркування та доставки (п. 3.1. договорів).

Поставка товару по даному договору здійснюється на умовах EXW склад постачальника (в редакції Інкотермс-2010), або на інших умовах, погоджених та зазначених в специфікаціях, які є невідємною частиною договору (п. 4.1. договору № 1).

Поставка товару по даному договору здійснюється на умовах, погоджених окремо в кожному випадку та зазначених в специфікаціях, які є невідємною частиною договору. (п. 4.1. договору № 2).

Розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем у безготівковій формі або іншими способами, дозволеними законодавством України. За поставлений товар постачальника оплата здійснюється протягом 30-ти календарних днів з моменту поставки товару (п.п. 7.1., 7.2. договорів).

Так, укладені сторонами договори за своєю правовою природою є договорами поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо первісного позову суд зазначає наступне. Так, на виконання договору № 1 постачальником відповідно до видаткових накладних за період з 09.12.2012р. по 30.01.201р.3 було передано покупцю товар на суму 1 041 529,84 грн. Видаткові накладні та відповідні товарно-транспортні накладні залучені до матеріалів справи, досліджені судом в повному обсязі, та не перелічуються у звязку із їх великим обсягом. Факт прийняття товару покупцем підтверджується підписом уповноваженої ним особи, та відбитком його печатки на відповідних видаткових накладних.

При цьому підписання покупцем видаткових накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п.8 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів від 16.05.96 №99, довіреність на отримання цінностей видається на строк не більше 10 днів і є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Отже, відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі №3-77гс15).

Відтак, судом встановлено, що постачальник належним чином виконав свої зобовязання з поставки товару за договором № 1.

Умовами договору сторони передбачили, що покупець оплачує товар протягом 30-ти календарних днів з моменту поставки товару. З матеріалів справи вбачається, що покупець свого обовязку з оплати товару у повному обсязі не виконав, оплативши прийнятий товар лише частково у сумі 16694,57 грн., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед постачальником у сумі 1 024 835,27 грн.

На виконання договору № 2 постачальником відповідно до видаткових накладних за період з 01.02.2013 по 13.03.2013 було передано покупцю товар на суму 546 968,83 грн. Видаткові накладні, довіреності на прийняття товару та відповідні товарно-транспортні накладні залучені до матеріалів справи, досліджені судом в повному обсязі та не перелічуються у звязку із їх великим обсягом. Факт прийняття товару покупцем підтверджується підписом уповноваженої ним особи, та відбитком його печатки на відповідних видаткових накладних.

Відтак, судом встановлено, що постачальник належним чином виконав свої зобовязання з поставки товару за договором № 2.

Умовами договору сторони передбачили, що покупець оплачує товар протягом 30-ти календарних днів з моменту поставки товару. З матеріалів справи вбачається, що покупець свого обовязку з оплати товару в повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед постачальником у сумі 546 968,83 грн.

Згідно ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Так, факт наявності заборгованості покупця за договорами поставки, зокрема, підтверджується банківськими виписками з рахунку продавця, що містяться в матеріалах справи. Крім того, вказаний факт не заперечується покупцем.

Частково заперечуючи проти позову, покупець зазначав, що сума боргу має бути зменшена на суму збитків, завданих йому продавцем у звязку із неналежним виконанням продавцем умов договорів поставки від 01.03.2012 № ГК01/03/12 та від 02.01.2013 № ГК02/1/13/1. Покупець зазначає, що сторонами в договорах передбачено, що вартість товару включає в себе вартість доставки. Покупець зазначає, що продавець під час виконання вищезазначених договорів відмовився доставляти товар, у звязку із чим покупець був вимушений додатково замовляти послуги з доставки, що призвело до збитків.

Крім того, покупець просить застосувати строк позовної давності до вимог за накладними від 09.12.2012р., від 11.12.2012р.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача, оскільки умовами договору № 1 передбачено, що поставка товару по даному договору здійснюється на умовах EXW склад постачальника (в редакції Інкотермс-2010), або на інших умовах, погоджених та зазначених в специфікаціях, які є невідємною частиною договору. Договором № 2 встановлено, що поставка товару по даному договору здійснюється на умовах, погоджених окремо в кожному випадку та зазначених в специфікаціях, які є невідємною частиною договору. Водночас, розділом 4 договору № 2 передбачено порядок та умови самовивозу товару покупцем. Отже, оскільки договорами передбачено поставку товару на умовах самовивозу покупцем, то суд вважає безпідставними заперечення відповідача, тоді як постачальником належним чином виконано свої зобовязання з поставки товару, а витрати покупця на транспорт не знаходяться в залежності від дій постачальника та їх відшкодування не передбачено договором. Відсутність погоджених сторонами специфікацій не спростовує факт прийняття відповідачем товару, а відтак в порядку частини 1 ст. 691 та частини 2 ст. 692 ЦК України виникнення обовязку оплатити повну ціну переданого товару, зазначену у підписаних та скріплених печатками накладних.

Щодо клопотання покупця про застосування строку позовної давності до вимог за накладними від 09.12.2012р., від 11.12.2012р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

В силу положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за поставлений товар постачальника оплата здійснюється протягом 30-ти календарних днів з моменту поставки товару.

Тобто, зобовязання з оплати за прийнятий товар по накладній від 09.12.2012р. мало бути здійснено до 08.01.2013р. включно, а по накладним від 11.12.2012р. до 10.01.201р.3 включно.

Отже, 09.01.2016р. та 11.01.2016р. - останні дні для звернення постачальника до господарського суду з вимогами про стягнення заборгованості за накладними від 09.12.2012р. та 11.12.2012р. відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що постачальником було направлено дану позовну заяву до суду 29.12.2015р., що підтверджується штампом УДППЗ «Укрпошта» на конверті, в якому надійшла позовна заява до суду.

Відповідно до ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Отже, оскільки позовну заяву було направлено до суду поштою 29.12.2015р., то вбачається, що строк позовної давності постачальником не пропущено, а відтак клопотання покупця про застосування такого строку є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Крім того, у звязку із простроченням оплати постачальник просить стягнути з покупця 86346,98 грн. та 44040,31 грн. 3% річних по договору № 1 та договору № 2 відповідно.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, постачальником нараховано 86346,98 грн. 3% річних за прострочення оплати по спірним накладним за договором № 1, та 44040,31 грн. 3% річних за прострочення оплати по накладним за договором № 2.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, покупець зазначає, що розрахунок 3% річних виконаний невірно (в частині визначення періоду нарахування). Суд, перевіривши розрахунок, встановив, що розрахунок дійсно є невірним.

Склавши власний розрахунок 3% річних, з урахуванням вірних періодів нарахування по кожній накладній окремо по 23.11.2015р. (як то заявлено постачальником), суд встановив, що вірно розрахований розмір 3% річних за договором № 1 складає 86482,11 грн., за договором № 2 складає 44152,49 грн., та є більшим, ніж заявлено позивачем.

Так, позивачем заявлено до стягнення 86346,98 грн. та 44040,31 грн. 3% річних, суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відповідно вимогу позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних належить задовольнити повністю у заявленому розмірі.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши подані розрахунки, суд вважає вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 1 571 804,10 грн. основного боргу (1 024 835,27 грн. за договором від 01.03.2012р. № ГК01/03/12 та 546 968,83 грн. за договором від 02.01.2013р. № ГК02/1/13/1) за обома договорами поставки та 130 387,29 грн. 3% річних (86 346,98 грн. за договором від 01.03.2012р. № ГК01/03/12 та 44 040,31 грн. за договором від 02.01.2013р. № ГК02/1/13/1) обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не спростованими, а відтак такими, що піддягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне. Як вже зазначалось на виконання договорів №1 та №2 позивачем здійснювались поставки товару відповідачу у вищезазначених розмірах

Так, покупець позивач за зустрічним позовом зазначає, що сторонами в договорах поставки від 01.03.2012 № ГК01/03/12 та від 02.01.2013 № ГК02/1/13/1 передбачено, що вартість товару включає в себе вартість доставки. Покупець зазначає, що продавець під час виконання вищезазначених договорів відмовився доставляти товар, у звязку із чим покупець був вимушений додатково замовляти послуги з доставки, що призвело до збитків у сумі 255230,00 грн. за обома договорами поставки, які він просить стягнути з постачальника.

На підтвердження своїх вимог, покупцем надано укладені ним з третіми особами договори перевезення, товарно-транспортні накладні, акти здачі-приймання послуг, платіжні доручення, які підтверджують витрати покупця на послуги з перевезення, та не перелічуються судом, у звязку із їх значним обсягом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, покупець посилається на положення п. 3.1. договорів, яким встановлено, що ціни за одиницю кожного найменування товару погоджуються сторонами в специфікаціях в гривнях України та включають вартість упаковки, завантаження, маркування та доставки, та ст. 226 Господарського кодексу України, якою встановлено, що у разі невиконання зобов'язання виконати певну роботу (надати послугу) управнена сторона має право виконати цю роботу самостійно або доручити її виконання (надання послуги) третім особам, якщо інше не передбачено законом або зобов'язанням, та вимагати відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язання.

Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного звязку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) повязана зі збитками.

Таким чином підставою для настання цивільно-правової відповідальності є наявність наступних умов: протиправна поведінка заподіювача шкоди; заподіяння шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та заподіяною шкодою; вина заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 2 розяснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з відшкодуванням шкоди» від 01.04.1994 № 02-5/215 з послідуючими змінами та доповненнями, за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 1166 Цивільного кодексу України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Як вже зазначалось судом, умовами договору № 1 передбачено, що поставка товару по даному договору здійснюється на умовах EXW склад постачальника (в редакції Інкотермс-2010), або на інших умовах, погоджених та зазначених в специфікаціях, які є невідємною частиною договору. Договором № 2 встановлено, що поставка товару по даному договору здійснюється на умовах, погоджених окремо в кожному випадку та зазначених в специфікаціях, які є невідємною частиною договору. Пунктом 4.5 договору № 2 передбачено порядок самовивозу товару покупцем.

Таким чином, договорами прямо передбачено поставку товару на умовах самовивозу покупцем, відтак суд вважає безпідставним позиціонування витрат покупця на транспортні послуги як збитків, оскільки ці витрати були зроблені ним у власних інтересах, а не замість постачальника (який, як вже зазначалось, не був зобовязаний доставляти товар за умовами договорів).

Крім того, відповідно до частини 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору, тобто ціна в будь-якому випадку є істотною умовою договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Покупець не відмовився від прийняття товару від продавця за ціною, зазначеною у накладних, не вживав заходів в порядку глави 53 ЦК України щодо внесення змін до договору в частині визначення ціни.

Покупець без зауважень прийняв товар за ціною, зазначеною у накладних, а відтак сторонами було узгоджено таку істотну умову договору як ціна; відповідно покупець зобовязаний оплатити вартість прийнятого товару у повному обсязі і визначення покупцем частини ціни товару як збитків не відповідає правовому змісту поняття збитків та є хибним.

Відтак, оскільки договорами встановлено, що поставка здійснюється на умовах самовивозу, товар за визначеною ціною покупцем прийнято, зауважень щодо вартості товару покупцем не надавалось, суд вважає вимоги за зустрічним позовом про стягнення з постачальника 255230,00 грн. збитків безпідставними, необґрунтованими, документально не підтвердженими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

ТОВ ЮГ Картон через канцелярію господарського суду Київської області подало заяву про застосування строків позовної давності до вимог за зустрічним позовом.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Оскільки зустрічний позов не належить до задоволення з підстав його необгрунтованості, позовна давність до вимог зустрічного позову судом не застосовується.

Виходячи із заявленого розміру позовних вимог про стягнення з відповідача 1702191,39 грн., первісна позовна заява мала бути оплачена судовим збором в сумі 25532,87 грн. (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати). В цій частині відшкодування судового збору суд покладає на відповідача як на особу, з вини якої виник спір.

Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення № 11767 від 08.12.2015 позивач сплатив судовий збір в сумі 25721,34 грн. Тож, суд зазначає, що позивач за первісним позовом не позбавлений права звернутись до суду з відповідним клопотанням в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» про повернення зайво сплаченого судового збору.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача за зустрічним позовом, позаяк у задоволенні останнього судом відмовлено. Водночас, виходячи із заявленого розміру зустрічних позовних вимог про стягнення 255230,00 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), позовна заява мала бути оплачена судовим збором у сумі 3828,45 грн.

Як вбачається з платіжних доручень № 3292 від 19.02.2016р., № 3353 від 11.03.2016р. позивач за зустрічним позовом сплатив судовий збір в сумі 4501,75 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, повертається за ухвалою суду, зокрема у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем за зустрічним позовом у відповідності до вимог закону подано клопотання про повернення судового збору.

За таких обставин зайво сплачений судовий збір в розмірі 673,30 грн. (4501,75 грн. - 3828,45 грн.) підлягає поверненню приватному підприємству «Вітал Трейд» з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України Про судовий збір відповідної ухвали.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства Вітал Трейд (07541, Київська обл., м. Березань, вул. Будівельників, буд. 30, ідентифікаційний код 36999810)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю ЮГ Картон (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, буд. 3, ідентифікаційний код 36880389)

1 571 804,10 грн. (один мільйон пятсот сімдесят одну тисячу вісімсот чотири гривні десять копійок) основного боргу;

130 387,29 грн. (сто тридцять тисяч триста вісімдесят сім гривень двадцять девять копійок) 3% річних,

25532,87 грн. (двадцять пять тисяч пятсот тридцять дві гривні вісімдесят сім копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні зустрічного позову приватного підприємства Вітал Трейд відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 08.04.2016р.

Суддя О.В. Конюх