ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р.Справа № 922/667/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат", м. Житомир
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Полігон", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 26 737,13 грн
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 14.07.2015 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Полігон", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму боргу за поставлений товар у сумі 26 737,13 грн., з яких: вартість оплаченого та непоставленого товару - 12 929,98 грн., сума пені - 6 770,35 грн., 3% річних - 534,54 грн., інфляційне збільшення заборгованості - 6 502,27 грн., а також відшкодувати судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 березня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/667/16 та призначено її до розгляду на 24 березня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 березня 2016 року розгляд справи було відкладено на 07 квітня 2016 року.

07 квітня через канцелярію суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх. №11425) з копією рахунку №5714 від 15.07.2014 р. Надані пояснення та додаткові документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, витребуваних документів не надав. Про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які повернулися на адресу суду з відміткою про отримання.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 11.03.2016 р. та від 24.03.2016 р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП Полігон» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський мясокомбінат» (Покупець) був укладений Договір поставки №10/7 від 10 липня 2014 року (надалі Договір), відповідно до предмету якого Постачальник зобовязався поставити Покупцю у зумовлені Договором строки ролики (Товар), а Покупець зобовязався прийняти обумовлений Товар і сплатити за нього певну грошову суму згідно до умов цього Договору.

За Договором поставки сторонами було погоджено специфікацію №1 від 10 липня 2014 року (далі Специфікація), якою визначено вид, асортимент, номенклатура, ціна за одиницю Товару, кількість та загальна вартість Товару.

Крім того, 21 липня 2014 року сторонами було підписано Протокол розбіжностей до Договору поставки №10/7 від 10 липня 2014 року (надалі Протокол розбіжностей).

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки, оплата здійснюється Покупцем безготівковим розрахунком у національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника, вказаний у цьому Договорі або окремих письмових повідомленнях Постачальника, протягом двох банківський днів з дати отримання Товару та прийняття його по кількості і якості, якщо інший порядок розрахунків письмово не узгоджений в Специфікації.

Згідно з Специфікацією, загальна вартість Товару з ПДВ складає 28 710,00 грн.

Пунктом 2 Специфікації (в редакції Протоколу розбіжностей) сторонами погоджено наступні умови оплати:

- Платіж 1 аванс в розмірі 50% вартості Товару на протязі 5 банківський днів з моменту підписання обома Сторонами даної Специфікації та виставлення Постачальником рахунку до оплати;

- Платіж 2 в розмірі 40% вартості Товару на протязі 5 банківський днів з дати отримання Покупцем письмового повідомлення Постачальника про виготовлення та готовність Товару до поставки та на підставі виставленого Постачальником рахунку до оплати;

- Платіж 3 залишок в розмірі 10% вартості Товару на протязі 5 банківських днів з дати отримання Товару дати підписання накладних та на підставі виставленого Постачальником рахунку до оплати.

У пунктів 1 Специфікації (в редакції Протоколу розбіжностей) зазначено, що строк поставки 45 робочих днів з моменту отримання авансу в розмірі 50% вартості Товару, з правом дострокової поставки.

Цей Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобовязань.

На підставі виставленого Відповідачем рахунку №5714 від 15 липня 2014 року, Позивачем виконано обов'язок по сплаті авансу в розмірі 14 710,00 грн. (50% вартості Товару), що підтверджується платіжним дорученням №29552 від 12 серпня 2014 року (т. 1, арк. с. 28).

На виконання умов Договору поставки та Специфікації, відповідач здійснив поставку Товару з порушенням строків, а саме 12.01.2015 р. на загальну суму 1 780,02 грн., що підтверджується видатковою накладною №1 від 12 січня 2015 року (т. 1, арк. с. 29).

Листом від 29.03.2015 р. Відповідачем було повідомлено Позивача про те, що наступна партія Товару буде поставлена до 24.04.2015 р.

Оскільки Товар так і не був поставлений Відповідачем, Позивач направив Відповідачу лист №313 від 09.07.2015 р. з проханням повернути кошти за непоставлений товар в розмірі 12 929,98 грн.

Позивачем 08 серпня 2015 року на адресу відповідача було направлено претензію-вимогу №юр-140 від 07.08.2015 р. про поставку товару або повернення коштів.

Відповідач відповіді на претензію-вимогу не надіслав, Товар не поставив, грошові кошти в розмірі 12 929,98 грн. не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що авансовий платіж за Договором поставки №10/7 від 10 липня 2014 року в розмірі 14 710,00 грн. позивач здійснив 12 серпня 2014 року.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

У пунктів 1 Специфікації (в редакції Протоколу розбіжностей) зазначено, що строк поставки 45 робочих днів з моменту отримання авансу в розмірі 50% вартості Товару, з правом дострокової поставки.

Як встановлено судом, відповідач свої зобов'язання за Договором поставки №10/7 від 10 липня 2014 року по поставці товару в обумовлені строки не виконав - товар був частково поставлений із порушенням строків, а саме 12.01.2015 р. на загальну суму 1 780,02 грн.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу (ч. 1). Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2). На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (ч. 3).

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3) і вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

З встановлених обставин вбачається, що зміст укладеного сторонами договору, зокрема, і в частині умов здійснення поставки товару, а також прав та обов'язків сторін у випадку не виконання відповідачем обов'язку поставити товар, не суперечить вимогам чинного законодавства, правомірність укладання договору сторонами не оспорюється, у встановленому законом порядку він не змінювався, не розривався та недійсним не визнавався, тому свої зобов'язання сторони мали виконувати відповідно до умов встановлених цим договором.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Зобов'язання, згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідачем не подано доказів повної поставки Товару або повернення позивачу сплачених в якості попередньої оплати грошових коштів у розмірі 12 929,98 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення вартості оплаченого та непоставленого товару в сумі 12 929,98 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем, за неналежне виконання зобов'язання за Договором поставки №10/7 від 10 липня 2014 року нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 6770,35 грн., 3% річних у сумі 534,54 грн. та інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 6 502,27 грн.

Відповідно до статей 610-611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 8.3. Договору поставки №10/7 від 14 липня 2014 року, у випадку затримки поставки Товару на строк 30 календарних днів і більше, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період прострочення зобов'язання, від суми боргу, за кожен день прострочення. Вирахування пені починається з 31-го дня затримки поставки Товару.

У п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 роз'яснено, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Розрахунок заявленої до стягнення пені в розмірі 6 770,35 грн. судом перевірено та визнано невірним у зв'язку з тим, що позивачем неправильно зазначено дату, з якої починається прострочення зобов'язання відповідно до п. 8.3. Договору поставки.

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 18.11.2014 р. по 11.01.2015 р. та з 12.01.2015 р. по 18.05.2015 р. (враховуючи часткову поставку товару 12 січня 2015 року на суму 1780,02 грн. ), суд зазначає, що арифметично вірний розмір пені становить 2 843,18 грн. В іншій частині пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Cтягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Таку ж правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі №921/266/13-г/7.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що правові підстави для стягнення 3% річних та втрат від інфляції по даній справі відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Полігон" (61089, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський м'ясокомбінат" (10025, місто Житомир, вул. Баранова, буд. 127, ) вартість оплаченого та непоставленого товару в розмірі 12 929 (дванадцять тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 98 коп., пеню в розмірі 2 843 (двi тисячi вісімсот сорок три) грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 812 (вісімсот дванадцять) грн. 93 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 3 927,17 грн., 3% річних у сумі 534,54 грн. та інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 6 502,27 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа №922/667/16