ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2016 р.Справа № 916/282/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша и Мєдвєдь"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 27560грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: Роман В.С., довіреність від 12.01.2016р.; Бєляєва Н.М., довіреність від 12.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №22/1 від 22.02.2016р.

В засіданні 08.04.2016р. приймали участь представники:

від позивача: Бєляєва Н.М., довіреність від 12.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №22/1 від 22.02.2016р.

Суть спору: про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ „Маша и Мєдвєдь" 27560грн. компенсації за порушення авторських прав.

Позивач на заявлених позовних вимогах наполягає, подав письмові пояснення від 22.03.2016р. за вх.№7112/16, в їх обґрунтування зазначає, що в магазині „Мир игрушек" за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська,25, Торговий центр „Новий привоз", в якому здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, незаконно розповсюджуються дитячі дощовики та крейда з зображенням персонажу „Маша", який є об'єктом інтелектуальної власності частиною аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", а саме, позивачем було зафіксовано два таких випадки: 30.05.2014р. та 19.09.2014р., зокрема, зображення персонажу „Маша", який є об'єктом інтелектуальної власності, виключним правом щодо якого володіє позивач. Суму компенсації, заявлену до стягнення з відповідача, позивач розрахував спираючись на той факт, що мало місце два випадки порушення авторського права, отже, відповідно порахував потрійну мінімальну граничну суму компенсації, встановлену положеннями Закону України „Про авторське право і суміжні права".

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 02.03.2016р. за вх.№5495/16, пояснення від 18.03.2016р. за вх.№6781/16, де підтверджуючи факт здійснення господарської діяльності в магазині „Мир игрушек", зазначив, що придбаває товари для дітей на продаж у різних постачальників дрібними партіями за готівковий рахунок без оформлення первинно-облікових документів. При цьому, придбання відповідачем товару відбувається незалежно від наявності або відсутності торгової марки та закуповується група товарів в асортименті. Відповідач вказує, що не замовляв конкретну продукцію із зображенням мультиплікаційних героїв „Маша і Мєдвєдь". Крейда та дощовик реалізуються із різноманітними зображеннями, тому товарам із зображенням персонажів мультиплікаційних героїв не було надано жодної уваги з боку відповідача. Крім того, відповідач вказує, що на цих товарах відсутні попередження щодо належності виключних прав інтелектуальної власності позивачу та в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про сповіщення позивачем про його авторські права з метою запобігання їх порушення. Одночасно, відповідач вказує на мало значимість порушення авторських прав, оскільки загальна вартість придбаного позивачем товару складає 65грн., яка є надто незначною порівняно із сумою визначеної законом мінімальної граничної компенсації за порушення авторських прав. Також, відповідач заперечив факт здійснення господарської діяльності за адресою: вул. Пантелеймонівська,25.

Клопотання сторін від 17.02.2016р. за вх.№3786/16, від 25.02.2016р. за вх.№4837/16 про ознайомлення з матеріалами справи, від 01.03.2016р. за вх.№5288/16 про долучення документів до матеріалів справи були судом задоволені.

У судовому засіданні 22.03.2016р. оголошувалась перерва до 08.04.2016р. за умови присутності сторін у відповідності до ст.77 ГПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

На умовах договору авторського замовлення №ОК-2/2008 від 01.04.2008р., згідно зі службовим завданням №МиМ-С1 від 12.05.2008р. ОСОБА_5 було створено аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та одночасно всі його складові частини та елементи, в т.ч. зображення персонажу „Маша". 23.09.2008р. автор ОСОБА_5., згідно з умовами договору №ОК-2/2008 від 01.04.2008р., за актом приймання-передачі робіт передав виключне право на сценарій восьми серій дитячого телевізійного серіалу „Маша і Мєдвєдь" замовнику - ТОВ Студія „Анімаккорд".

Право на аудіовізуальний твір - „Маша і Мєдвєдь" ТОВ „Анімаккорд" набуло згідно акту приймання фільму від 06.01.2009р. від режисера-постановника ОСОБА_6

09.06.2008р. між ОСОБА_5 та ТОВ „Студією „Анімаккорд" укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2008 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), згідно якого ОСОБА_5 передав товариству на умовах виключної ліцензії право використання малюнків, що зображують персонажів, передбачуваних до виробництва анімаційного аудіовізуального твору під назвою „Маша і Мєдвєдь". Вказаний договір сторонами розірвано угодою від 07.06.2010р.

08.06.2010р. між ТОВ „Маша і Мєдвєдь" та ОСОБА_5 укладено ліцензійний договір №ЛД-1/2010 про надання права використання творів образотворчого мистецтва (виключна ліцензія), за умовами якого товариство набуло виключне право використання створених оригінальних малюнків, що зображують персонажів аудіовізуального твору - анімаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" під назвою „Маша" і „Ведмідь" та право використання творів у встановлених договором межах, на умовах виключної ліцензії.

Пунктом 1.1. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. встановлено, що ліцензіар надає ліцензіату на термін дії договору за оплачувану ліцензіатом винагороду право використання творів у встановлених договором межах, на умовах виключної ліцензії, тобто без збереження за ліцензіаром права видачі ліцензій на використання творів способами, передбаченими Договором, іншим особам.

Право використання творів способами, передбаченими договором, надаються ліцензіаром ліцензіату на території всіх країн світу на термін з дати укладення договору до 30.06.2025 р. включно (п.2.1. договору №ЛД-1/2010).

За умовами п.2.2. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. ліцензіар надає ліцензіату право використовувати твори як разом, так і окремо способами, встановленими договором.

Також пунктами 2.5. - 2.7. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р. ліцензіату надано право видавати субліцензії без попередньої згоди ліцензіара, реєструвати твори або їх частини, назви та персонажів як торговельні марки.

Згідно п.2.10. договору №ЛД-1/2010 від 08.06.2010р., якщо треті особи порушують виключне право ліцензіара, а таке порушення буде зачіпати права ліцензіата, то названі особи зобов'язуються разом захищати свої права. Відмова ліцензіара від захисту своїх прав, як і його бездіяльність не є перешкодою для самостійного вжиття ліцензіатом доречних заходів захисту його прав в передбаченому законом порядку.

08.06.2010р. між ТОВ „Студія „Анімаккорд" та ТОВ „Маша і Мєдвєдь" укладено договір №010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір, згідно якого правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає набувачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „Маша і Мєдвєдь", що має статус „національного фільму", а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду. Передачі підлягає виключне право на 8 серій аудіовізуального твору. Основні ідентифікуючі характеристики серій аудіовізуального твору, виключне право на які передаються за договором, - наведені у додатку №1, що є невід'ємною частиною договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.1.4., 1.7. договору №010601-МиМ від 08.06.2010р. виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу у повному обсязі для використання його будь-яким способом у будь-якій формі. До набувача переходять права ліцензіара за всіма діючими ліцензійними договорами (у відповідності до повного переліку, наведеного у додатку №7 до цього договору), укладеним правовласником у відношенні аудіовізуального твору, право на який підлягає передачі за цим договором.

Відповідно до свідоцтва №13631 від 22.04.2008р. в Російському авторському товаристві зареєстрований та депонований результат інтелектуальної діяльності - малюнки персонажів до анімаційного дитячого серіалу під назвами: „Маша", „Мєдвєдь", автором яких, за його власною заявою, є ОСОБА_5

На підтвердження обставин того, що ФОП ОСОБА_2, 30.05.2014р. та 19.09.2014р. реалізовувався товар дощовик та крейда позивач подав товарні чеки від 30.05.2014р., від 19.09.2014р., а також дві відеофіксації продажу зазначеного товару від 30.05.2014р., від 19.09.2014р., здійснені представником ТОВ „Маша і Мєдвєдь".

Товари, придбані за чеками від 30.05.2014р., від 19.09.2014р., позивач подав до матеріалів справи в якості речових доказів.

Висновком експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №122/4 від 05.11.2014р. за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності у справі №916/1026/14 встановлено, що зображення персонажу „Маша" із мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" є оригінальною частиною аудіовізуального твору, яка може використовуватись самостійно.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судовими рішеннями у справі №916/1026/14, позивачем у якій виступав ТОВ „Маша і Мєдвєдь", встановлено наявність у товариства виключного права на використання на території України аудіовізуального твору - 8 серій анімаційного серіалу „Маша и Мєдвєдь", що має преюдиційне значення для справи №916/282/16 у порядку ч.3 ст.35 ГПК України, оскільки такі обставини встановлено у господарській справі відносно ТОВ „Маша і Мєдвєдь", яке є стороною і по даній справі.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені ТОВ „Маша и Мєдвєдь" позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 27560грн. компенсації за порушення авторських прав правомірними, такими, що відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Статтею 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб; використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом; умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону (ч.ч.2-4 ст.426 ЦК України).

Згідно ст.435 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 441 ЦК України визначено, що використанням твору, в тому числі, є його відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Частиною 1 статті 8 названого Закону до об'єктів авторського права віднесено твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема аудіовізуальні твори.

Відповідно до ст.9 Закону України „Про авторське право і суміжні права" частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

Статтею 443 Цивільного кодексу України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно статті 440 Цивільного кодексу України та частини третьої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст.31 названого вище Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Частиною другою статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст.431 ЦК України).

Статтею 445 ЦК передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Отже, використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. "а" ст.50 Закону України "Про авторське право та суміжні права".

За приписами ч.1 ст.52 вищезгаданого Закону за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Зі змісту ч.2 вищезазначеної статті вбачається, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу, крім того, при визначенні компенсації слід враховувати обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Таким чином, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами (п.29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови договорів, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь" та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже, і наявність права захищати свої права, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом.

Тобто, ТОВ "Маша і Мєдвєдь" є власником виключних прав у повному обсязі також і на персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу ТОВ "Маша і Мєдвєдь", в тому числі персонаж "Маша", який в силу статті 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права" охороняється як твір відповідно до цього Закону.

Вказана позивачем обставина здійснення відповідачем господарської діяльності за адресою: вул. Пантелеймонівська,25, не підтвердилась в ході розгляду справи, натомість, судом з'ясовано, що згідно договорів суборенди №РК/МГ-1а/1 від 01.05.2015р., №МК/МГ-5 від 01.02.2015р. ФОП ОСОБА_2 здійснює торгівельну діяльність в орендованих приміщеннях за адресами АДРЕСА_2.

Однак, судом встановлено саме факт здійснення ФОП ОСОБА_2 продажу дощовика вартістю 45грн. та крейди вартістю 15грн., які надані суду для огляду, та які містять зображення достатньо великими літерами „Маша и Медведь" та містять зображення ведмедя і маленької дівчинки поруч, що являє собою зображення персонажу „Маша".

Таким чином, судом встановлено факт порушення ФОП ОСОБА_2 майнових авторських прав на персонаж "Маша", як складову частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь", шляхом розповсюдження товару, що містить зображення персонажу „Маша".

Щодо решти поданих позивачем доказів суд встановив наступне.

Так, поданий позивачем експертний висновок №122/14 від 05.11.2014р. жодним чином не стосується предмету договору у даній справі, оскільки в частині ідентифікації мультиплікаційного персонажу „Маша" та зображення на товарах, які були пред'явлені у якості об'єкту дослідження цієї експертизи, відсутній будь-який зв'язок згаданих об'єктів експертного дослідження та речових доказів, що подані позивачем та долучені судом до матеріалів даної справи №916/282/16.

Не приймає і суд подані позивачем дві відеофіксації від 30.05.2014р., від 19.09.2014р. в якості доказу, оскільки процес відеозйомки може суттєво порушувати певні особисті немайнові права фізичної особи, а ст.307 Цивільного кодексу України передбачає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода фізичної особи може виражатись як у письмовій, так і в усній формі в залежності від обставин, при яких провадиться відповідна зйомка, тоді як зйомку проведено прихованою камерою, на відео зафіксована фізична особа - касир, згода якої на приховану її відеозйомку не надавалась.

Сумнівним є факт надсилання позивачем відповідачу листа від 28.11.2014р. із вимогою припинити порушення авторського права та надати з цього приводу письмові пояснення саме у спірних правовідносинах, що обумовлені зображеннями об'єкту авторського права на дощовику та крейді, оскільки означений лист містить вказання про використання зображення об'єкту авторського права на телефонах, які не є предметом судового розгляду у даній справі.

Положення п.51.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" передбачають, що у визначенні розміру компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Приписи Цивільного кодексу України та Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених статтею 52 Закону. (Оглядовий лист Вищого господарського суду України №01-06/417/2012 від 04.04.2012р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про захист прав на об'єкти інтелектуальної власності (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)).

Отже, кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Так, позивачем враховано два окремі випадки реалізації контрафактної продукції та за кожен окремий випадок просить стягнути мінімально встановлену ст. 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права" суму компенсації у розміні 10 мінімальних заробітних плат.

Звідси, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат за кожен окремий випадок реалізації контрафактної продукції, що за два випадки складає 27560грн. Поряд із цим, суд зазначає, щодо позиції відповідача про неспіврозмірність вартості контрафактних товарів розміру, що складає мінімально встановлену ст. 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права" суму компенсації - 10 мінімальних заробітних плат, безвідносно до випадків порушення авторських прав, ступеню вини є необґрунтованими з огляду на те, що Законом встановлено розмір нижньої граничної ставки компенсації, яка зміні, інакше як законодавцем, не підлягає, а позивач вимагає саме стягнення мінімальної суми компенсації, як компенсації саме за факт порушення авторського права незалежно від розміру такого порушення.

Таким чином, як встановлено судом вище, ТОВ „Маша і Мєдвєдь" є власником виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та його складові частини. При цьому, до матеріалів справи не подано доказів надання позивачем дозволу відповідачу на здійснення розповсюдження 30.05.2014р. та 19.09.2014р. товарів - дощовика та крейди, що містять зображення персонажу „Маша" як частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь". Таким чином, розповсюдження відповідачем дощовика та крейди, які містять зображення персонажу „Маша" як частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", є порушенням авторських прав позивача, що складало два самостійних випадки порушення, внаслідок чого підлягають судом задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 27560грн. компенсації за порушення авторських прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 22.12.2015р. по справі №916/1582/14 від 22.12.2015р., №910/21081/14 від 13.10.2015р., постанові Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2016р. по справі №916/3350/15.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги ТОВ „Маша і Мєдвєдь" є доведеними та обґрунтованими, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 27560грн. компенсації за порушення авторських прав.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України відшкодовується судовий збір в сумі 1378грн.

Керуючись ст.ст.49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (65000, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" (129085, м. Москва, вул. Годовікова,9, буд.3, код 152) 27560 (двадцять сім тисяч п'ятсот шістдесят) грн. компенсації за порушення авторських прав, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11 квітня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук