ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 р. Справа № 917/2652/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Борошно Покровське", 63503, Харківська область, м.Чугуїв, вул.Мічуріна, 8,

до 1. Публічного акціонерного товариства "Златобанк", 01030, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 17/52

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта продукт", 36034, м.Полтава, вул.Половка, 70

про стягнення заборгованості у сумі 121532,00 грн

Суддя Гетя Н.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення (ст.85 ГПК України).

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 1 грошових коштів у сумі 121532,00 грн., які були перераховані відповідачем 2 згідно платіжного доручення №2052 від 05.06.2015 р., як оплата за поставлену продукцію позивачем згідно договору №10 від 03.06.2015 р.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог в попередньому судовому засіданні наполягав, з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач 1 явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, у відзиві на позовну заяву від 23.02.2016 р. проти задоволення позовних вимог заперечує та посилається на те, що Постановою Правління Національного банку України №310 від 12.02.2015 р. відкликано банківську ліцензію АТ "Златобанк". Рішенням №99 від 13.05.2015 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації АТ "Златобанк". Таким чином відповідач 1 наголошує, що порядок задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації банку врегульовано ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (повідомлення в матеріалах справи), вимог попередньої ухвали суду не виконав. Таким чином, відповідно до пп. 3.5.10 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" сторони вважаються належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судових засідань та про покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, клопотання щодо продовження строку вирішення спору, спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

02.09.2013 р. між позивачем і відповідачем 1 було укладено Договір банківського рахунку № 6668-ЮР (далі Договір, а.с. - 13-21), відповідно до умов якого відповідача - 1 відкриває позивачеві поточний/і рахунок/ки у національній та/або іноземній валюті вдалі - «Рахунок/Рахунки») на підставі окремої/их заяви/заяв позивача, з метою надання послуг щодо здійснення розрахунково-касового обслуговування позивача з використанням платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього Договору, а позивач здійснює оплату наданих відповідачем-1 за цим Договором послуг згідно з Тарифами на послуг на розрахунково-касове обслуговування юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців AT «Златобанк».

Як зазначає позивач, 12 січня 2015 року між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта продукт" (надалі - «відповідач-2») було укладено Договір поставки № 4-12/01, а.с - 22-23), відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити продукцію, а відповідач-2 прийняти та сплатити вартість прийнятої продукції.

На виконання умов Договору поставки № 4-12/01 від 12 січня 2015 року позивачем на адресу відповідача-2 було здійснено поставку продукції згідно видаткової накладної № 11 від 03 червня 2015 року (а.с. -26), а також товарно-транспортної накладної № 06-D9 від 03 червня 2015 року (а.с.-25).

Крім того, Позивачем було направлено на адресу відповідача-2 рахунок на оплату поставленої продукції № 10 від 03 червня 2015 року (а.с. - 26).

За даними позивача, платіжним дорученням № 2052 від 05 червня 2015 року (а.с. -27) Відповідачем-2 було здійснено оплату за поставлену продукцію згідно видаткової накладної № 11 від 03 червня 2015 року. Відповідач-2 кошти в сумі 121 532,00 грн. перерахував на рахунок позивача, що відкритий у відповідача-1.

Як вбачається з позовної заяви, враховуючи, що банківський рахунок позивача, який обслуговується відповідачем-1, являється дійсним, відкритим і по якому відповідачем-1 взято на себе договірні зобов'язання, позивач звернуся до відповідача-1 з розпорядженням № 1-ЮЗ/11/2015 від « 03» листопада 2015 року (а.с. -30) видати грошові кошти у сумі 121 532,00 грн., які обліковуються на банківському рахунку позивача, що відкритий у банківській установі відповідача-1 (а.с. - 31).

Позивач вказує на те, що відповідно до п. 3.2.1. Договору він має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму/своїх Рахунку/ах з дотриманням вимог чинного законодавства України, за винятком примусового списання коштів та випадків накладення арешту або тимчасового призупинення операцій по рахунку, що здійснюється уповноваженим на це органом, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України.

Крім того, відповідно до п. 3.2.2. Договору позивач має право вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків за його платіжними дорученнями та надання інших, обумовлених цим Договором, послуг.

Відповідно до п. 3.3.5. Договору відповідач-1 взяв на себе зобов'язання за розпорядженням позивача видати або перерахувати з його Рахунку кошти в день надходження до Банку відповідного розпорядчого документа, за умови його подання в операційний час, відповідно до умов цього Договору.

Однак, за даними позивача, в порушення положень Договору банківського рахунку, а також всупереч вимогам чинного законодавства України про банки і банківську діяльність в Україні відповідач-1 не виконав розпорядження позивача і не видав грошові кошти у сумі 121 532,00 грн.

Позивач зазначає, що раніше він звертався до відповідача-1 із заявою (а.с. - 32) відповідно до якої просив відповідача-1 повернути відповідачеві-2 грошові кошти, що були ним помилково сплачені на рахунок, який обслуговується відповідачем-1.

Відповідач-1 листі-відповіді № 1437 від « 12» червня 2015 року (а.с. -33) зазначає, що на підставі постанови Правління НБУ від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - «Фонд») було прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 (зі змінами згідно Рішення № 100 від 18 травня 2015 року) «Про початок процедури ліквідації AT «Златобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації AT «Златобанк» з 14 травня 2015 року та призначено уповноважену особу Фонду.

Також позивач зазначає, що відповідно до зазначеного вище листа-відповіді відповідач І повідомляє, що згідно абзацу 10 пункту 2.3. статті 2 Глави V Рішення Виконавчої Дирекції Фонду «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» № 2 від 05 липня 2012 року уповноважена особа Фонду на ліквідацію не має права здійснювати будь-якоїоперації з активами та зобов'язаннями неплатоспроможного банку (зокрема здійснювати зарахування зустрічних вимог (у тому числі однорідних), договірне списання, перерахування коштів на інші рахунки, у тому числі в межах одного банку крім перерахування коштів клієнтів, вимоги яких акцептовані Фондом для їх обліку на балансовому рахунку вимог кредиторів, крім визначених Законом.

Враховуючи вищевикладене, через відкликанням Національним банком України банківської ліцензії відповідача І, останній не має права здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг, і, як наслідок, залишив вимогу Позивача без задоволення.

Позивач з такими твердженнями Відповідача-1 не погоджується та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» грошові кошти у сумі 121532,00 грн., а судові витрати просить покласти на відповідача І і відповідача ІІ.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частина 2 вказаної статті містить у своєму змісті посилання на положення ст. 11 ЦК України, що є переліком підстав з яких виникають зобов'язання.

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору банківського рахунку, за яким в силу статті 1066 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно статі 1068 ЦК України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями статті 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з відзиву відповідача 1, на підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.02.2015 прийнято рішення № 30 про запровадження з 114.02.2015 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ЗЛАТОБАНК». Тимчасова адміністрація запроваджена строком до 13.05.2015 року. (а.с. - 59-60,61).

Постановою Правління Національного банку України № 310 від 12.05.2015 року відкликано банківську ліцензію AT «ЗЛАТОБАНК». Рішенням № 99 від 13.05.2015 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації AT «ЗЛАТОБАНК». Наказом № 156 від 13.05.2015 року призначено ОСОБА_1 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «ЗЛАТОБАНК» строком на 1 рік з 13 травня 2015 року по 12 травня 2016 року включно. (а.с. - 57-58, 63-66,69). В газеті «Голос України» № 86 (6090) від 19.05.2015 року було опубліковано офіційне повідомлення (а.с.- 67-68) про початок процедури ліквідації AT «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «ЗЛАТОБАНК».

Положеннями статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі- Закон).

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (частини 2 та 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів»).

Положеннями статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема , відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

До того ж, відповідно до п. 4.27 Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 «Про затвердження Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за винятком погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують здійснення процедури ліквідації.

Таким чином, з системного аналізу вищевикладеного, враховуючи, що відповідач 2 здійснив перерахування коштів позивачу і позивач просив відповідача 1 повернути йому кошти після прийняття рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію ПАТ «Златобанк», задоволення вимог кредиторів банку, зокрема ТОВ «Борошно Покровське», здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01.04.2015 р. справа прийнятих на підставі п.1 ч.1 ст. 11116 ГПК України за результатом перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Відповідно до ст.11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У ч. 3 ст. 82 ГПК України зазначено, що обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Борошно Покровське» до відповідача 1 задоволенню не підлягають.

Також, оскільки судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача, то задоволенню не підлягають і позовні вимоги до відповідача 2.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 07.04.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя