ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16р. Справа № 904/973/16

За позовом ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР" (50045, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг,вул. Окружна, 127; )

про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди

Суддя Владимиренко І.В.

Відомості про сторін та учасників судового засідання:

Від позивача: представник ОСОБА_2, дов. № 034854 від 09.03.16р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

18.02.2016р. до суду від позивача ОСОБА_1(50025, АДРЕСА_1) надійшла позовна заява про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗБКІЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД "КОНСТАР"(50045, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127, ).

Ухвалою суду від 19.02.2016р.порушено провадження у справі та прийнято позовну заяв до розгляду. Справу призначено до розгляду в засіданні на 29.03.2016р. о 10:00год.

Ухвалою суду від 29.03.2016р. відкладено судове засідання з розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ "Криворізькій трубний завод" на 12.04.2016р. о 12:00 год.

12.04.2016р. на адресу суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, тому прийнята судом до розгляду.

Розглядаються збільшені позовні вимоги.

Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги,

Відповідач у відзив на позов визнає частково позовні вимоги в розмірі 36 992,91грн.

В судовому засіданні 12.04.16р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 21.01.1983р. на підставі наказу №5-кр від 14.01.1983 р. працював у Криворізькому турбінному заводі «ВОСХОД», який на підставі наказу №1 від 25.03.1994р. з 25.03.1994 реорганізовано в відкрите акціонерне товариство КрТЗ «КОНСТАР», який в подальшому на підставі наказу №106 від 27.04.2011 р. перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Криворізький турбінний завод «КОНСТАР», що підтверджується відповідною відміткою в трудовій книзі позивача.

Наказом № 75/ку від 16.11.2015р. ПАТ «Криворізький турбінний завод «КОНСТАР» позивача відповідно до ст.38 КЗпП України звільнено.

18.02.2016р. позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Відповідно до ст.12 ГПК України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" 904/5722/14.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком 9ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до довідки відповідача №151/730 від 21.03.2016р. заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем сформувалась за лютий 2014 року, та з квітня 2015 року по листопад 2015 року включно, та складає 31824,37, а саме лютий 2014р. складає 2319,23 грн., яка увійшла до реєстру кредиторських вимог; травень 2015р. р. - 3445,39 гривень, червень 2015 р. - 5377,72 гривень, липень 2015 р. 4531,60 гривень, серпень 2015 р. - 3800,95 гривень; вересень 2015 р. - 4 389,65 гривень, жовтень 2015 р. - 4124,05 гривень, листопад 2015 р. - 1258,87 гривень.

Відповідачем не подано доказів виплати заборгованості із заробітної плати позивачу та наявності спору щодо суми заборгованості.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 29 505,14 грн. заборгованості по заробітній платі.

Також позивач просить стягнути з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку із виплати заробітної плати в розмірі 37 949,58 грн. з жовтня 2015р. по день винесення судового рішення 12.04.2016р.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів за цей період.

Середній заробіток позивача за час затримки виплати заробітної плати на час ухвалення рішення (269.146грн./141 день) становить 37 949,58 грн.

Відповідач до теперішнього часу не виплатив позивачеві заробітну плату, у зв'язку з чим нарахована позивачем компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку у сумі 37 949,58грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 37 184,03 грн. заборгованості із заробітної плати, 37 949,58 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача утриманих за період з січня 2013 року по листопад 2015р., але не перерахованих внесків на медичне страхування в сумі 1 980 грн., які були зменшені до 1 680 гривень.

Відповідно до довідки відповідача №151/731 від 21.03.2016р. з заробітної плати з позивача утримано 60 гривень щомісяця за період з 01.01.2012р. по 31.10.2015р. - 2 760 гривень (46 місяців х 60 гривень). Із утриманої суми перераховано страховику ПрАТ «Страхова компанія «Мега - Поліс» 1 080 гривень за період з 01.01.2012р по 30.06.13р.(18 місяців х 60 гривень).

Сума у розмірі 1 680,00 грн. (медичне страхування) була утримана з позивача, але не перерахована відповідачем страховику ПрАТ «Страхова компанія «Мега - Поліс».

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, стягненню на користь позивача підлягають утримані, але не перераховані грошові кошти у розмірі 1 680,00 грн. (28 місяців х 60 гривень), дана сума визнається також відповідачем в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача утримані з позивача, але не перерахована відповідачем страховику ПрАТ «Страхова компанія «Мега - Поліс» внески на медичне страхування у сумі 1 680,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача суму моральної шкоди в розмірі 100 000,00грн.

Представник позивача щодо стягнення моральної шкоди пояснив наступне, позивач морально втратив нормальні життєві зв'язки, необхідністю для нього зусиль організації свого життя, страждання заподіяні працівникові внаслідок психічного впливу, що спричинило погіршення та позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточенням. Порушення прав позивача як працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розглянувши зазначені вимоги позивача, встановлено наступне.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі-ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне

- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. відмовити.

Крім того, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 49 ГПК України сплату судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1 378,00 грн. в дохід держбюджету.

Керуючись ст.ст. 47, 95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст.4-1, 12, 32-34, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "КОНСТАР" (50045, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Окружна, 127, ) на користь ОСОБА_1 (50025, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 29 505 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ять) грн. 14 коп. - суму заборгованості з заробітної плати, 37 949 (тридцять сім тисяч дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 58 коп. - суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з її несвоєчасною виплатою; 1 680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. - утримані з позивача, але не перерахована відповідачем страховику ПрАТ «Страхова компанія «Мега - Поліс» внески на медичне страхування. Видати наказ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "КОНСТАР" (50045, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Окружна, 127, ) на користь державного бюджету (одержувач - управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , р/р 3005, банк одержувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030101, код банку , судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 378 (одна тисячі триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ.

В частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.04.2016р.

Суддя І.В. Владимиренко