РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/2341/16

За позовомФірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю
до1) Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві; 2) Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві
простягнення 10856,20 грн. шкоди

СуддяСташків Р.Б.

Представники:
від позивача - Полєжаєва К.О. (представник за довіреністю);
від відповідачів - не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

У лютому 2016 року Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - позивач або Фірма «Т.М.М.») звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач-1 або ВДВС) 10856,20 грн. майнової шкоди, яка завдана позивачу тим, що ВДВС несвоєчасно перерахувала кошти стягнуті з Фірми «Т.М.М.» (боржника) під час виконання рішення суду у справі № 910/9565/13 на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» (кредитора). Внаслідок чого, останнє на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нарахувала за прострочення виконання зобов'язань за укладеним між ТОВ «Ласка Лізинг» та Фірмою «Т.М.М.» договором інфляційні втрати та 3% річних (сума основного боргу була стягнута на підставі вищевказаного рішення суду у справі № 910/9565/13), які були стягнуті з Фірми «Т.М.М.» на підставі рішення суду у справі № 910/2683/15-г.

Ухвалою суду від 14.03.2016 залучено до участі у справі в якості іншого відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - відповідач-2).

Свої вимоги до відповідача-2 позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2014 ВДВС надало розпорядження до відповідача-2 про перерахування коштів за наказом суду № 910/9565/13, однак кошти було перераховано відповідачем-2 лише 26.12.2014 (тобто більш ніж через два місяці).

Відповідачі письмових заперечень проти позову не подали.

У судове засідання представники відповідачів не з'явилися, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення відповідачів про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвали суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання, а також про відкладення розгляду справи були надіслані на адреси місцезнаходження відповідачів, зазначені в позовній заяві та відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Про отримання відповідачами поштової кореспонденції з ухвалами суду за вказаними адресами, зокрема, свідчать і наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

Про поважні причини неявки в судове засідання представників відповідачів суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачів не надходило.

Судом взято до уваги, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки неявка представників відповідачів не перешкоджає вирішенню спору, а також не встановлено інших обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні, суд не вбачає за необхідне повторно відкладати розгляд справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2008 між Фірмою «Т.М.М.» (лізингоодержувач) та ТОВ «Ласка Лізинг» (лізингодавець) було укладено договір фінансового лізингу № 1288/04/2008 від 11.04.2008 (далі - Договір) за умовами якого лізингодавець (ТОВ «Ласка Лізин») зобов'язувався придбати в свою власність техніку і передати її без надання послуг по управлінню та технічній експлуатації лізингоодержувачу (Фірма «Т.М.М.»), як предмет лізингу, у тимчасове володіння та користування за плату.

На виконання умов Договору ТОВ «Ласка Лізинг» 11.06.2008 на підставі видаткової накладної № РН-0000377 передало, а Фірма «Т.М.М.» прийняла предмет лізингу: автобетонозмішувач Штеттер АМ 10 FHC загальною вартістю 375405,56 грн.

Під час розгляду справи № 910/9565/13 Господарським судом міста Києва встановлено, що Фірма «Т.М.М.» не виконала свого обов'язку за Договором та своєчасно не здійснила оплату лізингових платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2013 у справі № 910/9565/13 стягнуто з Фірми «Т.М.М.» 173696,55 грн. основного боргу, 6470,29 грн. неустойки, 3746,15 грн. 3 % річних, 140,31 грн. інфляційних втрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2014 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання зазначеного рішення суду видано відповідний судовий наказ.

05.12.2013 між ТОВ «Ласка Лізинг» (кредитор) та ТОВ «Мега Торг ЛТД» (набувач) укладено договір відступлення права вимоги (заміни сторони у зобов'язанні) №210/11-2013, за умовами якого кредитор передав, а набувач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі Договору (усі права та обов'язки, які належать кредиторові відносно боржника, а саме, право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань за Договором, у тому числі: оплати лізингових платежів, пені, штрафів, викупної вартості, інших платежів, сплата яких передбачена умовами Договору та законодавством України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2014 у справі № 910/9565/13 на підставі статті 25 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) замінено стягувача - ТОВ «Ласка Лізинг» на ТОВ «Мега Торг ЛТД».

Відтак, ТОВ «Мега Торг ЛТД» стало новим кредитором у зобов'язанні за Договором (у тому числі й щодо отримання стягнутої за рішенням суду у справі № 910/9565/13 заборгованості).

Оскільки Фірма «Т.М.М.» заборгованість за Договором і на користь нового кредитора (ТОВ «Мега Торг ЛТД») не погасила та не виконала рішення у добровільному порядку, то останнє за прострочення сплати лізингових платежів за Договором за період з 14.05.2013 по 25.12.2014 на підставі статті 625 ЦК України нарахувало інфляційні втрати та 3% річні, які були стягнуті за рішенням Господарського суду м. Києва, яке набрало законної сили, у справі № 910/2683/15-г. Загалом за вказаним рішенням суду було стягнуто з Фірми «Т.М.М.» на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» 8010 грн. 3% річних та 44056,44 грн. інфляційних втрат.

Зазначені обставини встановлені рішеннями господарських судів у зазначених справах, та відповідно до статті 35 ГПК України не потребують повторному доказуванню.

З пояснень позивача убачається, що 16.10.2014 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2013 у справі № 910/9565/13 ВДВС у порядку виконавчого провадження було примусово списано з Фірми «Т.М.М.» грошові кошти в сумі 187734,40 грн. (стягнуті на підставі цього рішення суду).

Із залученої до матеріалів справи банківської виписки слідує, що зазначені кошти були перераховані відповідачем-2 на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» лише 26.12.2014 (у призначені платежу зазначено: згідно розпорядження державного виконавця № 42931923 від 17.10.2014 за наказом № 910/9565/13 від 28.01.2014).

На думку позивача, у зв'язку з тим, що ВДВС своєчасно не перерахувало кошти стягувачу (ТОВ «Мега Торг ЛТД»), то Фірмі «Т.М.М.» було додатково нараховано за період з 16.10.2014 до 25.12.2014 та стягнуто судами 3% річних та інфляційні втрати, і тим самим нанесено майнової шкоди, унаслідок неправомірної бездіяльності відповідачів.

Також, позивач вважає, що належним місцем виконання ним свого зобов'язання перед ТОВ «Ласка Лізинг» зі сплати заборгованості в сумі 187734,40 грн. є депозитний рахунок ВДВС, а тому, на його думку, зобов'язання Фірми «Т.М.М.» зі сплати вказаних коштів на користь ТОВ «Мега Торг ЛТД» слід вважати припиненим з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок ВДВС.

Однак, із зазначеними висновками позивача суд не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 11, частини 1 статті 509, частини 1 статті 510 ЦК України сторонами у простроченому зобов'язанні зі сплати лізингових платежів за Договором є Фірма «Т.М.М.» та ТОВ «Ласка Лізинг» (після заміни кредитора ТОВ «Мега Торг ЛТД»).

Згідно з частиною 1 статті 511, частиною 1 статті 527 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи, і повинно виконуватися належними сторонами, тобто боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1 статті 625 ЦК України).

За загальним правилом, установленим пунктом 4 частини 1 статті 532 ЦК України, місце виконання грошового зобов'язання є місцезнаходження кредитора.

Частина 2 статті 532 ЦК України передбачає, що зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Так, статтею 537 ЦК України передбачені випадки можливості виконання зобов'язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори (зокрема, у разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання чи ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку).

Враховуючи зазначене, належним кредитором у зобов'язанні щодо отримання лізингових платежів за Договором (зокрема, у сумі 173696,55 грн.) стягнутих за рішенням суду у справі № 910/9565/13 є ТОВ «Мега Торг ЛТД», а не ВДВС, як помилково вважає позивач. А у разі відсутності останнього у місцезнаходженні (відсутності його платіжних реквізитів, незнання їх позивачем) або його ухилення від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку, то належним виконанням спірного зобов'язання було б внесення суми боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори (і лише за наявності зазначених умов).

Спірні інфляційні втрати та 3% річних (у т.ч. нараховані ТОВ «Мега Торг ЛТД» за період з 16.10.2014 до 25.12.2014) були нараховані позивачу не у зв'язку з несвоєчасним стягненням ВДВС суми заборгованості за Договором, а у зв'язку із простроченням виконанням позивачем своїх зобов'язань за Договором, що підтверджується, зокрема, і рішенням суду у справі № 910/2683/15-г.

Отже, причиною нарахування спірної суми інфляційних втрат та 3% річних є несвоєчасне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором. Саме бездіяльність позивача (а не відповідачів) з приводу невиконання Договору призвела до порушення позивачем договірного зобов'язання та стала підставою для нарахування йому інфляційних втрат та 3% річних.

Посилання позивача на бездіяльність державного виконавця та не вчинення обов'язку щодо своєчасного перерахування коштів ТОВ «Мега Торг ЛТД» відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» судом відхиляються, оскільки указаний закон не є забороною та перешкодою виконати позивачем зобов'язання за Договором щодо погашення заборгованості належним чином і належному кредитору, та повідомити про це державного виконавця, як про добровільне виконання рішення.

Зі змісту положень статей 1166, 1173 ЦК України випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків з органу державної влади необхідною є наявність трьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22.01.2013 № 3-72гс12).

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідного причинного зв'язку між поведінкою відповідачів та збитками, завданням яких позивачем обґрунтовані позовні вимоги, тобто, що саме бездіяльність відповідачів стала єдиною, прямою та виключною підставою для стягнення з позивача 3% річних та інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов'язання за Договором.

Оскільки не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, то у суду відсутні підстави для застосування до відповідачів відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Інші доводи позивача, наведені у наданих суду позові та поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем, у супереч вимогам статей 33, 34 ГПК України, належними засобами доказування не доведено суду своїх позовних вимог, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на позивача та йому не відшкодовується.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 75, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.04.2016

СуддяСташків Р.Б.