ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 квітня 2016 року Справа № 916/1298/15-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е., Корнілової Ж.О., Чернова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги ДП Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016
у справі№916/1298/15-г
за позовомДП Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів"
домалого приватного підприємства "Валентин"
пророзірвання договору оренди та зобов'язання повернути нерухоме майно
встановив:

Подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.111 ГПК України до касаційної скарги повинні додаватися докази сплати судового збору.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно приписів ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015р.) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015р.) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, з 01.09.2015р. розмір сплачуваного судового збору є залежним від загальної ціни позову, оскільки, на відміну від редакції вказаного закону, чинної до 01.09.2015р., обчислення судового збору жодним чином не залежить від оспорюваної суми (в разі оскарження вимог майнового характеру).

Отже, за змістом пп.5 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору у випадку подання апеляційних чи касаційних скарг у справах, судовий збір за подання позову в яких було сплачено до 01.09.2015р., розраховується виходячи з суми судового збору, підлягаючого до сплати при поданні позову. Цей розмір не підлягає перерахунку відповідно до нових ставок, визначених Законом (п.5 Інформаційного листа ВГСУ від 12.11.2015 №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VІІІ)).

Як роз'яснено у п.п.2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 №7, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК).

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

З урахуванням положень ст.1212 ЦК України, предметом позову у даній справі є вимога немайнового характеру (розірвання договору оренди) та вимога майнового характеру (повернення нерухомого майна).

Водночас, нормою п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015) передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи приписи п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про судовий збір", колегія суддів вважає, що згідно додаткової угоди від 01.06.2012 до договору оренди від 02.04.2002 №64 та звіту про незалежну експертну оцінку будівель станом на 26.01.2012р. (а.с.16 том 1) загальна вартість спірного нерухомого майна становить 1075500 грн., яка значно перевищує неправильно визначену позивачем ціну позову (284602 грн.), а норма п.1 ч.2 ст.6 Закону України "Про судовий збір" надає господарському суду право самостійно визначити розмір судового збору з подальшим покладанням на скаржника обов'язку доплатити необхідну суму при повторному поданні касаційної скарги.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на час подання позову, тобто станом на 26.03.2015р.) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсний розмір позовних вимог майнового характеру складає 1075500 грн., тому 2% ціни позову становить 21510 грн., що не перевищує 60 розмірів мінімальних заробітних плат (1218грн.х60=73080 грн.).

При цьому, сума судового збору за позовну вимогу немайнового характеру станом на 26.03.2015р. (дата подання позову) становила 1218 грн., а при поданні касаційної скарги - 1461,60 грн. (1218х1,2).

Враховуючи приписи пп.5 п.2 ч.2 ст.4, ч.3 ст.6 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015р.), в сукупності підлягаюча до сплати загальна сума судового збору має становити 27273,60 грн. (21510х1,2)+1461,60)=25812+1461,60.

Однак, згідно платіжного доручення від 17.03.2016 №938 при поданні касаційної скарги заявником судовий збір сплачено не в повному обсязі, а лише в розмірі 8484,05 грн.

Отже, скаржником не дотримано норм процесуального закону, що згідно з п.4 ч.1 ст.1113 ГПК України є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись п.4 ч.1 ст.1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ДП Міністерства оборони України "Одеський завод будівельних матеріалів" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 у справі №916/1298/15-г повернути скаржнику, а згадану справу - до господарського суду Одеської області.

Судді:В.Овечкін
Ж.Корнілова
Є.Чернов