ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р. Справа № 909/165/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретар судового засідання Бабенецька А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську,

вул. Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Державного підприємства

"Івано-Франківський котельно-зварювальний завод"

вул. Хриплинська,11, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення заборгованості по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 239 739,98 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - головний спеціаліст - юрисконсульт юридичного відділу, (довіреність № 3927/06 від 20.07.15)

від відповідача: представники не з'явилися,

встановив: до господарського суду Івано-Франківської області подано позов Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" про стягнення заборгованості по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 239 739,98грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити, свої обґрунтування виклав у позовній заяві. Однак, вимоги ухвал суду не виконав. Крім того, в засіданні суду заявив усне клопотання, в якому просить сплату судового збору при прийнятті рішення покласти на відповідача, судовий збір стягнути з відповідача в доход Державного бюджету. Клопотання мотивовано відсутністю необхідного фінансування. Стосовно клопотання про стягнення судового збору в доход Державного бюджету з відповідача, то суд вказує, що при розподілі судових витрат керуватиметься виключно положеннями ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Однак, надіслав суду клопотання (вх.№4701/16 від 05.04.16), в якому просить суд відкласти розгляд справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11 №18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України). Суд вважає за доцільне відхилити доводи представника відповідача щодо відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Відповідач, Державне підприємство "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод", зареєстрований в управлінні Пенсійного Фонду України в м. Івано-Франківську, як юридична особа та відповідно до ч.3 ст.15 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є платником страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки ст. 14 Закону визначає відповідача страхувальником.

В силу ч.2 Прикінцевих положень Закону України № 1058-1V та ч.6 Інструкції „Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 р. № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. № 64/8663, (далі - інструкція) у відповідача виникає обов'язок сплачувати в установлені строки 100% суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій призначених застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 та за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ.

В засіданні суду представник позивача зазначає, що згідно з Інструкцією відповідач зобов'язаний вносити до Пенсійного фонду України кошти на покриття витрат на пенсії за віком на пільгових умовах у строки встановлені зазначеними вище документами. Згідно з п. 6.8 Інструкції підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Згідно з ч.6 ст.24 Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність" різницю між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується відповідно до п.3 Порядку фінансування і виплати різниці між сумою наукової пенсії та пенсії, призначеної за іншими законодавчими актами, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №372 від 24.03.04, фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи в установах, організаціях та вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації незалежно від форми власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації.

Однак, всупереч зазначених вище норм відповідачем неналежно сплачувались фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по списку №1,2 та наукових пенсій за період з 01.01.15 по 01.01.16 в зв'язку і чим виникла заборгованість до бюджету Пенсійного фонду в сумі 239 739,98 грн.

Станом на сьогоднішній день відповідач борг не погасив.

Беручи до уваги викладене вище суд вважає за правильне позов задоволити та виходить з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.08.13 за результатами підготовчого засідання порушено провадження у справі № 909/781/13 про банкрутство Державного підприємства "Івано-Франківський котельно- зварювальний завод" в порядку ст. 94 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та відкрито процедуру санації, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_2

Приписами ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги УПФУ до відповідача виникли за період з 01.01.15 по 01.07.15 року, тобто дані вимоги є поточними в змісті Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ч. 8. ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

З приводу застосування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону України від 22.12.11 № 4212-VI в частині розгляду вимог поточних кредиторів у п.19 листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI" відзначено, що згідно з абзацом четвертим ч.8 ст.23 Закону до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають будь-які (незалежно від характеру правовідносин) поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

У відповідності з пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції згідно Закону України від 02.10.2012 № 5405-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, тобто з 19.01.2013 року. Оскільки, провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Івано- Франківський котельно-зварювальний завод" порушено 22.08.2013 року, вже після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.11 № 4212-VI, положення вищевказаних норм поширюються на спірні правовідносини. Таким чином дана справа належить до юрисдикції господарського суду.

Судом встановлено, що відповідач є платником страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки ст. 14 Закону визначає відповідача страхувальником. Як наслідок, у відповідача виникає обов'язок сплачувати в установлені строки 100% суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій призначених застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 та за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ (відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України № 1058-1V та ч.6 Інструкції „Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 р. № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. № 64/8663).

Однак, відповідач в порушення інструкції не вносить до Пенсійного фонду України кошти на покриття витрат на пенсії за віком на пільгових умовах у строки встановлені зазначеними вище документами.

Відповідно до п. 6.8 Інструкції підприємства щомісячно до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно з ч.6 ст.24 Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність" різницю між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується відповідно до п.3 Порядку фінансування і виплати різниці між сумою наукової пенсії та пенсії, призначеної за іншими законодавчими актами, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №372 від 24.03.04, фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи в установах, організаціях та вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації незалежно від форми власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації.

Таким чином, відповідачем неналежно сплачувались фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по списку №1,2 та наукових пенсій за період з 01.04.15 по 01.01.16, в зв'язку з чим виникла заборгованість до бюджету Пенсійного фонду в сумі 239 739,98грн.

Станом на день проведення засідання суду борг відповідач не погасив.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на фактичні обставини справи суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки вимога позивача правомірна, обґрунтована та документально підтверджена.

Враховуючи приписи ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Пунктом 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 за № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено наступне: якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. В даному випадку судовий збір слід було б сплатити в розмірі 3 596,11грн. Зважаючи на той факт, що позивачем до моменту прийняття рішення не виконано вимоги ухвал суду щодо сплати судового збору у встановленому законом порядку, суд, з урахування викладеного вважає за правильне судовий збір покласти на відповідача, при цьому стягнувши кошти в доход Державного бюджету.

Керуючись ст.124 Конституції України, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Законом України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Законом України „Про наукову та науково-технічну діяльність", ст.ст.33,43,49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську до Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод" про стягнення заборгованості по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 239 739,98грн. - задоволити.

Стягнути з Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод", вул.Хриплинська,11, м.Івано-Франківськ () на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, вул.Незалежності,44, м. Івано-Франківськ (, р/р 45 в облуправлінні Ощадбанку МФО 336503) заборгованість по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі 239 739,98грн. (двісті тридцять дев'ять тисяч сімсот тридцять дев'ять грн. 98коп.).

Видати наказ.

Стягнути з Державного підприємства "Івано-Франківський котельно-зварювальний завод", вул.Хриплинська,11, м.Івано-Франківськ () в доход Державного бюджету (одержувач: УДКСУ у м. Івано-Франківську; код класифікації доходів бюджету: 22030001; МФО одержувача: 836014; р/р3002; код ЄДРПОУ одержувача: 37952250; назва рахунку - Державний м. Івано-Франківськ 22030001, назва коду класифікації доходів: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); найменування суду: господарський суд Івано-Франківської області) 3 596,11грн. (три тисячі п'ятсот дев'яносто шість грн. 11коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.04.16

Суддя Булка В.І.