РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/3044/16
Суддя господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовомКомунального підприємства "Трускавецьтепло"
До третя особа:Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" Міністерство енергетики та вугільної промисловості України
прозобов` язання вчинити дії

за участю представників сторін:
позивача: Домбровська З.М. (довіреність №25/01 від 18.01.2016р.);
відповідача: третьої особи: Демчук О.В. (довіреність №14-94 від 18.04.2014р.) не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Трускавецьтепло" (далі - позивач або КП "Трускавецьтепло") звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач або НАК "Нафтогаз України") про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.06.2015р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яким ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) доповнено частиною тринадцятою відповідно до якої пеня, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини. В порушення прав позивача, відповідач не виконав свої обов'язки щодо списання стягнутих рішенням господарського Львівської області у справі №914/164/15 з Комунального підприємства "Трускавецьтепло" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 68244,55 грн. - пені, 34587,41 грн. - 3% річних та 81341,42 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою від 24.04.2016р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/3044/16 та призначено розгляд справи на 16.03.2016р.

16.03.2016р. через відділ діловодства (канцелярія) господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

16.03.2016р. через відділ діловодства господарського суду представником третьої особи подано клопотання про зобов'язання позивача надіслати матеріали позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 16.03.2016р. оголошено перерву до 30.03.2016р.

30.03.2016р. через відділ діловодства господарського суду позивачем подано клопотання про залучення до матеріалів справи документів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, згідно якого НАК "Нафтогаз України" позов не визнав. Свої заперечення мотивував тим, що зі змісту частини 13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", вбачається, що передбачене нею списання пені, штрафних та фінансових санкцій слід розглядати як невід'ємну частину реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, не погашеної на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості. Тобто, списання зазначених сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів передбаченої цією частиною процедури реструктуризації заборгованості за спожитий у 2014 році природний газ (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою. На це додатково вказує також сам зміст абзацу 3 вищезазначеної частини 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", з якого випливає списання пені, штрафних та фінансових санкцій за умови виконання вимог цієї частини.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України до Господарського суду міста Києва не надходило.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо розумності строку розгляду справи, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/3044/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі №914/164/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Трускавецьтепло" про стягнення 253698,25 грн. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з КП "Трускавецьтепло" на користь НАК "Нафтогаз України" 68244,55 грн. пені, 81341,42 грн. - інфляційних втрат, 34587,41 грн. - 3% річних та 5048,36 грн. судового збору.

У вищезазначеному рішенні господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі № 914/164/15 встановлено, що 28.12.2012р. між НАК "Нафтогаз України" та КП "Трускавецьтепло" укладено договір №13/3441-БО-21 про закупівлю природного газу.

Судом встановлено, що КП "Трускавецьтепло" прострочено виконання зобов'язання щодо оплати спожитого газу за січень - квітень та червень - грудень 2013 року.

За порушення строків здійснення оплати позивачем нараховано відповідачу пеню, відсотки річних та інфляційні втрати.

Листами вих. № 466/06 від 25.06.2015р. та вих. № 629/10 від 01.10.2015р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про відсутність заборгованості за природний газ спожитий до 01 січня 2014 р. без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, з проханням укласти договір про списання, в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", зокрема, нараховані за прострочення по оплаті поставленого згідно договору купівлі-продажу природного газу №13/3441-БО-21 від 28.12.2012р. за рішенням господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі № 914/164/15.

Спір у справі виник внаслідок, на думку позивача, невиконання відповідачем покладеного на нього приписами ч. 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання із списання нарахованої КП "Трускавецьтепло" за прострочення по оплаті поставленого в 2013 року згідно договору купівлі-продажу природного газу 13/3441-БО-21 від 28.12.2012р. природного газу, 68244,55 грн. пені, 81341,42 грн. - інфляційних втрат, 34587,41 грн. - 3% річних стягнутих з позивача за рішенням господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі № 914/164/15.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частинами 1, 2, 4 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно із статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Приписами статті 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

З огляду на вищевикладене вбачається, що підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

Так, 06.06.2015р. набрав чинності Закон України від 14.05.2015р. № 423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон № 423- VIII). Законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, статтю 18 Закону доповнено частиною 13 наступного змісту:

Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України".

Предметом регулювання п. 13 ст.18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" у редакції Закону України № 423-VIII від 14.05.2015р. є заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий у період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. та за природний газ, спожитий до 01.01.2014р., але яка залишилася непогашеною станом на 06.06.2015р., без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду.

Враховуючи зміст пункту 3 частини 3 розділу 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", предметом регулювання даного закону була заборгованість, що залишилась непогашеною на день набрання чинності цим законом, тобто станом на 06.06.2015 р., за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014р. до 31.12.2014р. та заборгованість за природний газ, спожитий до 01.01.20145 р., але яка була сплачена у період з 06.06.2015р. до 06.09.2015р.

Проте, як вбачається із рішення господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі №914/164/15 та пояснень представника КП "Трускавецьтепло", станом на день винесення рішення у справі №914/164/15 заборгованість позивача за газ, спожитий за період січень - квітень та червень - грудень 2013 року за договором купівлі-продажу природного газу №13/3441-БО-21 від 28.12.2012р. було оплачено повністю, однак невчасно, що і стало підставою для нарахування пені, інфляційний втрат та трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду Львівської області від 17.03.2015р. у справі №914/164/15 має преюдиціальне значення, а встановлені ним факти повторного доведення не потребують.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість позивача за газ, спожитий за період січень - квітень та червень - грудень 2013 року за договором купівлі-продажу природного газу №13/3441-БО-21 від 28.12.2012р. було оплачено повністю ще до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (06.06.2015р.), а тому норми ч.13 статті 18 Закон України Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не розповсюджують свою дію на вказані правовідносини в контексті списання пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до позиції Верховного Суду України викладеної у постановах від 20.12.2010р. у справі N3-57гс10 і від 04.07.2011р. у справі N3-65гс11., за змістом норми ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У ч. 3 ст. 82 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 11128 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. також визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р.).

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, п.2 ч.2 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Комунального підприємства "Трускавецьтепло" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

У судовому засіданні 30.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 04.04.2016р.

Суддя В.В. Князьков