КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 910/23646/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від прокуратури Константинова І.В., прокурор відділу прокуратури

м. Києва, посв. від 29.01.2016 №040864

від позивача 1 не з'явився,

від позивача 2 Гаркуша В.М., дов. від 08.04.2016 №170,

від відповідача Добровольський Я.В., дов. від 14.10.2015 б/н,

від третьої особи Джелмач О.І., дов. від 24.12.2015 №Д-2928/2015,

розглядаючи апеляційну скаргу Корпорації «Феномен»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 (підписане 02.12.2015)

у справі №910/23646/15 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва

в інтересах держави

в особі 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

2. Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант»

до Корпорації «Феномен»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державний концерн «Укроборонпром»

про стягнення 71 333,28 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), розірвання договору та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі - позивач 1, або РВ ФДМУ по м. Києву) та Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (далі - позивач 2, або ДП «НДІ «Квант») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Корпорації «Феномен» (далі - відповідач, або Корпорації «Феномен») про стягнення 40 659,59 грн основного боргу, 4 165,19 грн інфляційних втрат, 5 154,12 грн пені, розірвання договору від 03.02.2003 №44 на оренду нежитлових приміщень та повернення з моменту вступу рішення суду в законну силу за актом приймання-передачі нерухомого майна - нежитлові приміщення, загальною площею 198 кв.м., у корпусі 21, за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5.

30.10.2015 позивач 1, в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), подав заяву про збільшення майнових позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 59 383,10 грн основного боргу, 2 941,68 грн інфляційних втрат, 9 008,50 грн пені.

Місцевий господарський суд прийняв вказану вище заяву до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/23646/15 позов задоволено.

Стягнуто з Корпорації «Феномен» в доход Державного бюджету України (одержувач - УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва) 59 383, 10 грн основного боргу, 2 941, 68 грн інфляційних втрат, 9 008,50 грн пені.

Розірвано договір від 03.02.2003 №44 на оренду нежитлових приміщень, укладений між ДП «НДІ «Квант» та Корпорацією «Феномен».

Стягнуто з Корпорації «Феномен» в доход Державного бюджету України 3 045 грн судового збору за розгляд позовної заяви.

Задовольняючи позовні вимоги (з урахуванням заяви позивача 1 про збільшення позовних вимог), суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив такі істотні умови договору як внесення орендної плати за користування об'єктом оренди більш як три місяці підряд, а тому суд визнав підстави для дострокового розірвання договору достатніми. В зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань з нього, окрім орендної плати, було стягнуто на підставі п.3.7 договору та ст.625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) пеню та інфляційні втрати.

Не погодившись з вказаним рішенням, Корпорація «Феномен» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 скасувати частково, постановити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити в частині стягнення з Корпорації «Феномен» заборгованості за орендною платою в сумі 59 383,10 грн основного боргу, 2 941,68 грн інфляційних втрат, 9 008,50 грн пені, у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга (з урахуванням доповнень) мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про наявність заборгованості у відповідача, адже борг зі сплати орендної плати був погашений, а тому у суду не було правових підстав для задоволення позову. Корпорація «Феномен» також зазначала про те, що позивачем 2 подавалась

заява про відмову від позову. Квитанції про сплату заборгованості надавались представником відповідача для огляду в судовому засіданні 23.11.2015.

За твердженнями апелянта, вирішуючи спір, господарський суд не з'ясував чи може вважатись несвоєчасне внесення орендної плати істотним порушенням умов договору оренди та безумовною підставою для його розірвання в судовому порядку. Крім того, скаржник вказував на те, що суд вийшов за межі позовних вимог з власної ініціативи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2016, з урахуванням ухвали суду віл 08.02.2016, відновлено Корпорації «Феномен» пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі №910/23646/15, розгляд скарги призначено на 02.03.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

16.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача 2 надав письмові пояснення по справі.

29.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Державного концерну «Укроборонпром» (далі - ДП «Укроборонпром») надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 2 та відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги на 28.03.2016, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 2 - ДП «Укроборонпром».

03.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник відповідача подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 скасувати повністю. Припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача в доход державного бюджету заборгованості в сумі 59 383,10 грн основного боргу, 2 941,68 грн інфляційних втрат, 9 008,50 грн пені та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

28.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Корпорації «Феномен», розгляд справи відкладено на 11.04.2016.

08.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського від представника відповідача надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 11.04.2016 представник відповідача підтримав доповнення до апеляційної скарги, в яких просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 скасувати. Припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача в доход державного бюджету 59 383,10 грн основного боргу, 2 941,68 грн інфляційних втрат, 9 008,50 грн пені та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, не заперечував проти припинення провадження у справі в частині стягнення 30% заборгованості до державного бюджету, якщо є докази про її сплату.

Представник позивача 1 у судове засідання не з'явився. Про дату та час проведення повідомлений належним чином.

Представник позивача 2 підтвердив, що заборгованість у відповідача за договором від 03.02.2003 №44 на оренду нежитлових приміщень відсутня. При цьому наголошував на тому, що підприємство має намір продовжувати договірні відносини з орендарем.

Представник третьої особи підтримав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача 2, відповідача та третьої особи , виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2003 між ДП «НДІ «Квант» (орендодавець) та Корпорацією «Феномен» (орендар) укладено договір №44 на оренду нежитлових приміщень (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 198 кв.м. у корпусі 21, що знаходиться на балансі НДІ «Квант». Вартість приміщення визначена згідно зі звітом про оцінку майна і становить за незалежною оцінкою на 01.11.2002 - 428 640,30 грн. Приміщення розташовані за адресою: 03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5. Приміщення передаються в оренду під офіс.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі приміщення.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць по якому є інформація про індекс інфляції) - січень 2003 - 3 702,08 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць - лютий 2003 визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за лютий 2003.

Згідно п. 3.2 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

У п.3.3 договору встановлено, що орендна плата перераховується до 12 числа кожного місяця, наступного за звітним таким чином: 70% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок НДІ «Квант», 30% орендної плати перераховуються орендарем до Державного бюджету. Копії платіжних доручень (2 прим.) орендар повинен надавати орендодавцю в 3- денний термін після оплати. Один примірник платіжного доручення орендодавець повинен надати до РВ ФДМУ не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Цей договір укладено строком на 10 років з 16 липня 2003 по 16 липня 2013 включно (п.10.1 договору).

Додатковою угодою від 17.07.2013 про внесення змін до договору дію договору пролонговано на 2 роки 11 місяців до 16 червня 2016 включно.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання Глави 58 ст.ст.759-797 ЦК України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду нежитлові приміщення згідно з розділом 1 цього договору за актом приймання-передачі.

За актом приймання-передачі від 17.02.04 орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення площею 198 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5, корп.21, цокольний поверх.

Предметом позову у даній справі, зокрема, є стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 30% до державного бюджету з лютого 2015 по серпень 2015 в сумі 59 383,10 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ДП «НДІ «Квант» повідомляв про те, що відповідач станом на 23.11.2015 (на дату прийняття оскаржуваного рішення) виконав грошові зобов'язання по договору та сплатив суму орендної плати. Однак, суд першої інстанції вказані доводи не перевірив, внаслідок чого прийшов до передчасних висновків. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч.3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ч.1). Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності (ч.2). Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ч.3) (ст.19 вказаного вище Закону України).

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, орендна плата перераховується до 12 числа кожного місяця, наступного за звітним таким чином: 70% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок НДІ «Квант», 30% орендної плати перераховуються орендарем до Державного бюджету.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 3.5 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягненню до бюджету та орендодавцю у визначеному пунктом 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивачем 1 пеню у сумі 9 008,50 грн розраховано наступним чином: з 27.03.2015 по 02.04.2015 в сумі 134,24 грн, з 03.04.2015 по 12.04.2015 в сумі 71,34 грн, з 13.04.2015 по 12.05.2015 в сумі 614,33 грн, з 13.05.2015 по 12.06.2015 в сумі 1106,37 грн, з 13.06.2015 по 12.07.2015 в сумі 1537,07 грн, з 13.07.2015 по 12.08.2015 в сумі 2072,18 грн, з 13.08.2015 по 27.08.2015 в сумі 1234,45 грн, з 28.08.2015 по 12.09.2015 в сумі 1184,59 грн, з 13.09.2015 по 24.09.2015 в сумі 1053,93 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що Корпорація «Феномен» станом на 23.11.2015 (дату прийняття оскаржуваного рішення) сплатила заборгованість до бюджету у повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій: від 19.11.2015 №220 на суму 78 337 грн та від 19.11.2015 №219 на суму 16 830 грн, оригінали яких були оглянуті судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 11.04.2016.

При цьому, представник позивача 2 підтвердив, що заборгованість у відповідача за договором від 03.02.2003 №44 на оренду нежитлових приміщень відсутня.

Частина 1 ст.80 ГПК України передбачає, що господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що орендар погасив наявну у нього заборгованість з орендної плати (у розмірі 30% до державного бюджету), сплатив пеню та інфляційні втрати, провадження у справі №910/23646/15 в частині стягнення з Корпорації «Феномен» 59 383,10 грн основного боргу, 2 941,68 грн інфляційних втрат та 9 008,50 грн пені підлягає припиненню на підставі п.п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Прокурором також заявлено вимогу про розірвання договору оренди та про зобов'язання, з моменту вступу рішення суду в законну силу, за актом приймання-передачі повернути ДП «НДІ «Квант» нерухоме майно - нежилі приміщення, загальною площею 198 кв.м., у корпусі 21, за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в частині вимог про розірвання договору хибним. В той же час, позовна вимога про повернення орендованого майна орендодавцю місцевим господарським судом взагалі не розглянута.

Якщо у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом буде встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальний акт, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, або припинив провадження чи залишив без розгляду позов у певній частині, або ж не розглянув одну чи кілька заявлених вимог, у тому числі в зв'язку з неправомірною відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви тощо, суд апеляційної інстанції повинен самостійно усунути відповідне порушення. Він не вправі передавати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції (п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7).

Відтак, позовна вимога про зобов'язання за актом приймання-передачі повернути ДП «НДІ «Квант» нерухоме майно - нежилі приміщення, загальною площею 198 кв.м., у корпусі 21, за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5 підлягає розгляду судом апеляційної інстанції за правилами суду першої інстанції.

Стаття 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Звертаючись з позовом про розірвання договору оренди прокурор посилався на ч.2 ст.651 ЦК України та п.10.5 договору.

Частинами 1, 2 ст.651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні.

У п.10.5 договору передбачено, що за ініціативою однієї з сторін цей договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Статтею 782 ЦК України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Частина 3 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Зі змісту умов договору вбачається, що орендодавцем спірного нежитлового приміщення є ДП «НДІ «Квант», а орендарем - Корпорація «Феномен».

Тобто, право на відмову від договору, у відповідності до ст.782 ЦК України виникає у орендодавця у разі настання певних обставин (якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд).

В той же час, позов заявлявся в інтересах РВ ФДМУ по м. Києву, який є отримувачем 30% орендної плати.

В позовній заяві прокурором не наведено жодного обґрунтування вимог щодо порушення прав та інтересів саме позивача 2 (орендодавця).

Відповідно до ч.3 ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру».

Частина 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Розриваючи договір від 03.02.2003 №44 на оренду нежитлових приміщень, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прокурор заявляв позов саме в інтересах РВ ФДМУ по м. Києву (який є отримувачем спірних коштів), однак не навів обґрунтування вимог щодо порушення прав та інтересів саме орендодавця (позивача 2).

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано, що ДП «НДІ «Квант» проти розірвання договору і повернення орендованого майна заперечував, оскільки за твердженнями орендодавця таке розірвання погіршить його скрутне матеріальне становище, в якому перебуває державне підприємство.

Відтак, з огляду на те, що РВ ФДМУ по м. Києву не є стороною договору, за висновками колегії суддів у прокурора були відсутні підстави пред'являти вимоги щодо розірвання вказаного договору та повернення орендованого приміщення, виходячи з вимог ст. ст. 651, 785 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги про розірвання договору та зобов'язання Корпорацію «Феномен» повернути ДП «НДІ "Квант» за актом приймання-передачі нерухоме майно, а саме - нежилі приміщення загальною площею 198 кв. м, у корпусі 21, вул. Димитрова 5, м. Київ (як похідна вимога) задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про вихід суду за межі позовних вимог судом першої інстанції визнаються безпідставними, з огляду на те, що у позовній заяві прокурором окрім майнових вимог (стягнення основного боргу, пені та інфляційних втрат) другим пунктом зазначалось розірвання договору від 03.02.2003 №44 та повернення орендованого майна.

Згідно зі ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відтак, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дійшла висновку, що наведеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки у зв'язку з чим, рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/23646/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в частині майнових вимог провадження у справі припинити, в частині позовних вимог про розірвання договору від 03.02.2003 №44 на оренду нежитлових приміщень та повернення за актом приймання-передачі нерухомого майна - нежитлові приміщення, загальною площею 198 кв.м., у корпусі 21, за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5 відмовити.

Частина 2 ст.49 ГПК України визначає, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Корпорації «Феномен» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 у справі №910/23646/15 скасувати та прийняти нове.

3. Провадження у справі №910/23646/15 в частині стягнення з Корпорації «Феномен» 59 383,10 грн основного боргу, 2 941,68 грн інфляційних втрат, 9 008,50 грн пені припинити на підставі п.п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

4. В іншій частині у позові - відмовити.

5. Стягнути з Корпорації «Феномен» (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 63-А, ідентифікаційний код 20048285) в доход Державного бюджету України 4 263 (чотири тисячі двісті шістдесят три) грн судового збору за розгляд позовної заяви.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/23646/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій