РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа № 910/3452/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЧЕРКАСИГАЗ» до публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про стягнення 1066040,79 грн, за участю представників:

від позивача: Кучеренко С.П. (довіреність від 02.12.2015 № 14);

від відповідача: Чеботарьова І.Г. ( довіреність від 13.05.2014 № 14/124),

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЧЕРКАСИГАЗ» з позовом до ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», яким заявлено вимогу про стягнення 1066040,79 грн, з яких: 242400,25 грн - пеня; 57886,64 грн - 3 % річних та 765753,90 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований тим, що позивачем допущено прострочення виконання зобов'язання зі сплати послуг, наданих позивачем на підставі договору на розподіл природного газу від 07.04.2014 № 14-140-ТБ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 прийнято вищевказаний позов до розгляду та порушено провадження у справі № 910/3452/16.

Відповідач своїм правом, наданим ст. 59 ГПК України, не скористався, відзив на позов до суду не подав, а тому відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04 квітня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін спору, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між ПАТ «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЧЕРКАСИГАЗ» (далі - газорозподільче підприємство) та ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (далі - замовник) укладено договір на розподіл природного газу від 07.04.2014 № 14-140-ТБ та додаткову угоду від 03.12.2014 № 1 (далі - договір), відповідно до предмета якого газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014 та 2015 роках надати замовникові послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2014 № 1).

Згідно з п. 2.2 договору замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами (далі - ГРМ) у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договірні обсяги транспортування природного газу замовника ГРМ визначаються в додатку № 1 до договору, який викладено у новій редакції у додатковій угоді від 03.12.2014 № 1.

Як вбачається з п. 3.6 договору, обсяг проранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ (далі - акт наданих послуг), що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством (п. 3.10 договору).

У відповідності до п. 5.5 договору у випадку недоплати за фактично протранспортований природний газ ГРМ за розрахунковий період замовник (у тому числі гарантований постачальник) проводить остаточний розрахунок не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Так, відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи зі змісту правовідносин сторін спору, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що у період часу з березня 2014 року по грудень 2015 року, включно, позивачем надано, а відповідачем отримано послуги на підставі договору загальною вартістю 5237534,77 грн. Дана фактична обставина підтверджується такими актами наданих послуг, які сторонами договору підписано і скріплено відбитками їх печаток (засвідчені копії актів містяться у матеріалах справи):

- від 31.03.2014 № 1/5-ТБ на суму 478097,86 грн;

- від 31.03.2014 № 1/4-ТБ на суму 12172,53 грн;

- від 31.03.2014 № 2/5-ТБ на суму 423137,92 грн;

- від 31.03.2014 № 2/4-ТБ на суму 9046,21 грн;

- від 31.03.2014 № 3/4-ТБ на суму 288933,91 грн;

- від 31.03.2014 № 3/6-ТБ на суму 4921,37 грн;

- від 31.04.2014 № 4/4-ТБ на суму 95796,61 грн;

- від 31.05.2014 № 5/4-ТБ на суму 11945,19 грн;

- від 30.06.2014 № 6/4-ТБ на суму 7203,49 грн;

- від 31.07.2014 № 7/4-ТБ на суму 8459,28 грн;

- від 31.08.2014 № 8/4-ТБ на суму 6994,95 грн;

- від 30.09.2014 № 9/4-ТБ на суму 6596,13 грн;

- від 31.10.2014 № 10/4-ТБ на суму 122521,87 грн;

- від 30.11.2014 № 11/4-ТБ на суму 443567,06 грн;

- від 31.12.2014 № 12/4-ТБ на суму 557280,62 грн;

- від 31.01.2015 № 1/4-ТБ на суму 587235,20 грн;

- від 28.02.2015 на суму -60145,04 грн - акт коригування до акту від 31.01.2015 № 1/4-ТБ;

- від 31.01.2015 № 1/6-ТБ на суму 24509,14 грн;

- від 28.02.2015 № 2/4-ТБ на суму 465680,45 грн;

- від 28.02.2015 № 2/6-ТБ на суму 8871,17 грн;

- від 31.03.2015 № 3/4-ТБ на суму 284913,57 грн;

- від 30.04.2015 № 4/4-ТБ на суму 114845,88 грн;

- від 31.05.2015 № 5/4-ТБ на суму 5310,49 грн;

- від 30.06.2015 № 6/4-ТБ на суму 6631,48 грн;

- від 31.07.2015 № 7/4-ТБ на суму 6303,35 грн;

- від 31.08.2015 № 8/4-ТБ на суму 6085,43 грн;

- від 30.09.2015 № 9/4-ТБ на суму 7227,04 грн;

- від 31.10.2015 № 10/4-ТБ на суму 235435,26 грн;

- від 30.11.2015 № 11/4-ТБ на суму 452520,71 грн;

- від 31.12.2015 № 12/4-ТБ на суму 615435,64 грн.

Судом також встановлено, що послуги, надані позивачем згідно з вищенаведеними актами, відповідачем оплачено у повному обсязі, проте із порушенням терміну, встановленого сторонами у п. 5.5 договору.

Зокрема, грошові зобов'язання за відповідача перед позивачем за послуги, надані за період з січня 2015 року (частково на суму 491650,80 грн) по грудень 2015 року, включено, припинено на підставі заяв ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про зарахування зустрічних однорідних вимог, за правилами, встановленими ст. 601 ЦК України, а саме: від 24.11.2015 № 26-8090/1.2-15 на суму 1429397,66 грн; від 22.12.2015 № 26-9790/1.2-15 на суму 452520,71 грн; від 21.01.2016 № 26-370/1.2-16 на суму 615435,64 грн (засвідчені копії вказаних заяв містяться у матеріалах справи).

Таким чином, предметом спору у даній справі є застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з ПАТ НАК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» неустойки у вигляді пені, а також нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, за порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, договір, укладений між сторонами у даній справі, є відплатним.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Суд відзначає, що відповідач належними доказами не спростував факт прострочення ним грошового зобов'язання за договором.

Таким чином, враховуючи, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Так, розглядаючи спір в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписом ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положенням ч. 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень норм права, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою у договорі, а також встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Однак, як встановлено судом, виконання замовником грошового зобов'язання (оплата послуг) у договорі неустойкою не забезпечено, а тому вимога позивача про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені, сума якої складає 242400,25 грн, задоволенню не підлягає.

Розглядаючи спір у частині позовних вимог про застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін договору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними та такими, що підлягають у повному обсязі, тобто 3 % річних в сумі 57886,64 грн, а втрати від інфляції - 765753,90 грн. При цьому, суд, дослідивши здійснений позивачем розрахунок вказаних вимог, визнав його арифметично вірним.

Таким чином, позов ПАТ «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЧЕРКАСИГАЗ» підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до приписів ч. 5 ст. 49 ГПК витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов публічного акціонерного товариства «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЧЕРКАСИГАЗ» задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) на користь публічного акціонерного товариства «ПО ГАЗОПОСТАЧАННЮ ТА ГАЗИФІКАЦІЇ «ЧЕРКАСИГАЗ» (18000, м. Черкаси, вул. Громова, буд. 142; ідентифікаційний код 03361402) 3 % річних в сумі 57886,64 (п'ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 64 коп.; втрати від інфляції в сумі 765753,90 (сімсот шістдесят п'ять тисяч сімсот п'ятдесят три) грн 90 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 12354,61 (дванадцять тисяч триста п'ятдесят чотири) грн 61 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08 квітня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань