ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 922/4237/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

прокурора Горгуль Н.В., посвідчення №036152 від 29.10.2015

1-го відповідача ОСОБА_1, дов. №08-11/7812/2-15

2-го відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю від 21.09.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. №474 Х/2-8) та апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" (вх. №470 Х/2-8)

на рішення господарського суду Харківської області від 29 вересня 2015 року по справі № 922/4237/15

за позовом Заступника прокурора Харківської області, м. Харків,

до: 1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський", м. Харків,

про визнання незаконним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним державного акту, визнання недійсним запису та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" (відповідачі) та просив суд:

- визнати незаконним та скасувати п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10;

- визнати недійсним державний акт від 26.08.2010 р. серія ЯЛ № 186143 на право власності на земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :10:001:0147, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня, виданий ОК "ЖБК "Білгородський";

- визнати недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку;

- зобов'язати ОК "ЖБК "Білгородський" повернути земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:001:0147 у власність територіальної громади м. Харкова.

В обґрунтування позову прокурор зазначав, що п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради від 24.02.2010 р. № 13/10 прийнято відповідачем з порушенням вимог статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу та положень Примірного статуту, оскільки під час прийняття вказаного рішення, Харківська міська рада при вирішенні питання про безоплатне надання ОК "ЖБК "Білгородський" земельної ділянки не виконала свого обовязку щодо з'ясування правового статусу, мети та підстав створення цього кооперативу відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, що призвело до незаконної передачі у власність ОК "ЖБК "Білгородський" зазначеної земельної ділянки. Також, посилаючись на те, що п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради від 24.02.2010 р. № 13/10 щодо безоплатного надання ОК "ЖБК "Білгородський" земельної ділянки відбулось із порушенням норм права, якими регулюються подібні правовідносини, просив визнати недійсним державний акт від 26.08.2010 р. серія ЯЛ № 186143 на право власності на земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :10:001:0147, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня, виданий ОК "ЖБК "Білгородський".

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року по справі №922/4237/15 (суддя Доленчук Д.О.) позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 року № 13/10.

Визнано недійсним державний акт від 26.08.2010 року серії ЯЛ № 186143 на право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровий номер :10:001:0147, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня, виданий Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський".

Визнано недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку.

Зобов'язано Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" повернути земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :10:001:0147 у власність територіальної громади м. Харкова.

Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" на користь державного бюджету України 2436,00 грн. судового збору. Стягнуто з Харківської міської ради на користь державного бюджету України 2436,00 грн. судового збору.

Перший відповідач - Харківська міська рада, з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року №922/4237/15 скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Також до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року №922/4237/15 звернувся другий відповідач - Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський", який посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року по справі №922/4237/15 апеляційні скарги Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року у справі № 922/4237/15 задоволено. Рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 року у справі № 922/4237/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2016 року по справі №922/4237/15 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року у справі №922/4237/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду. Касаційну скаргу задоволено частково. Стягнуто з Прокуратури Харківської області в дохід Державного бюджету України 5 846,40 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Зокрема, скасовуючи постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 року у справі №922/4237/15, суд касаційної інстанції зазначив, що за змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права або охоронюваного законом інтересу особи, отже, перш ніж застосовувати позовну давність, необхідно з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Разом з тим, зміст мотивувальної частини постанови апеляційної інстанції містить лише перелік підстав заявлених прокурором у позовній заяві та не містить обставин справи, доводів за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно правових актів з приводу розгляду спірних правовідносин, виходячи з предмету та підстави позову у їх сукупності.

Також судом зазначено, що для визначення початку перебігу позовної давності у спірних правовідносинах за позовом, поданим прокурором в інтересах держави на підставі ст. 29 ГПК України, важливим є з'ясування та встановлення обставин коли органи прокуратури дізнались про незаконне отримання земельної ділянки ОК "ЖБК "Білгородський" та невідповідність оспорюваного рішення ради приписам законодавства, а також необхідність зясування обставин, чи свідчить факт присутності прокурора на пленарному засіданні Харківської міської ради саме про його обізнаність щодо незаконного отримання ОК "ЖБК "Білгородський" спірної земельної ділянки у власність.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 року апеляційні скарги першого та другого відповідачів призначено до розгляду на 09.03.2016 року.

09.03.2016 року прокурор через канцелярію суду апеляційної інстанції надав відзив на апеляційні скарги (вх. №2560 від 09.03.2016), в якому проти доводів викладених в апеляційних скаргах заперечує, вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить рішення залишити без змін, а апеляційні скарги першого та другого відповідачів залишити без задоволення.

Враховуючи незявлення в судове засідання 09.03.2016 представника другого відповідача, а також необхідність витребування додаткових пояснень по справі, розгляд справи було відкладено на 04.04.2016.

04.04.2016 першим відповідачем через канцелярію суду апеляційної інстанції були надані додаткові документи, які долучені до матеріалів справи.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги ОК "ЖБК "Білгородський" та Харківської міської ради в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Відповідно до приписів статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з положеннями Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом) підстава для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Згідно з абзацом четвертим ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Про обов'язок прокурора зазначити у позовній заяві про відсутність такого органу також вказано в абзаці 4 пункту 1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам".

Відповідно до пункту 2.1. Наказу Генерального прокурора України №6гн від 28.11.2012р. "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави та їх захисту при виконанні судових рішень", основними завданнями здійснення представництва в суді, зокрема є захист інтересів держави у випадках порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У даній справі особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями згідно положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а саме Харківська міська рада, виступає у якості відповідача, оскільки прокурор дійшов висновку, що орган місцевого самоврядування неналежним чином виконує покладені на нього законом повноваження.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як зазначає прокурор у позовній заяві, в ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова, прокуратурою Харківської області було встановлено, що п.5 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10 за рахунок земель житлової та громадської забудови Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" () надано у власність земельну ділянку, загальною площею 2,0 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Поздовжній. Будівництво необхідно виконати до 31.12.2012 року.

На підставі вказаного рішення ОК "ЖБК "Білгородський" було видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 26.08.2010 р. серії ЯЛ №186143, площею 2,0 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14.

Як вважав прокурор, п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 року № 13/10 прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року № 186, що і стало підставою для звернення до господарського суду з позовом про визнання незаконним та скасування даного рішення в частині пункту 5 додатку 1 до нього, а також про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі цього рішення.

При цьому, прокурор зауважує на порушеннях, які були допущені під час створення ОК "ЖБК "Білгородський", а саме, вважає, що ОК "ЖБК "Білгородський" фактично не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 Житлового кодексу УРСР та статті 41 Земельного кодексу України, а його мета, порядок створення, організації та діяльність не відповідають вимогам, встановленим законодавством до створення житлово-будівельного кооперативу, оскільки на момент прийняття зазначеного рішення Харківської міської ради члени кооперативу (ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Г.) на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов не перебували, отже не мали права на поліпшення житлових умов. Крім того, всупереч ч. 6 ст. 137 ЖК та абз. 2 п. 4 Примірного статуту рішення про створення ОК "ЖБК "Білгородський" (протокол загальних зборів засновників від 09.12.2009 р. №1) не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому, що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді. До того ж, вважає, що під час прийняття рішення про надання ОК "ЖБК "Білгородський" безоплатно земельної ділянки Харківська міська рада мала можливість зясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до Житлового кодексу та Примірного статуту.

Також прокурор наполягає на тому, що безпосередні дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки ОК "ЖБК "Білгородський", виявлено органами прокуратури лише у квітні травні 2015 року в ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщених рішень сесій упродовж 2008-20015 року та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК "ЖБК "Білгородський" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, а тому, початок перебігу позовної давності слід обраховувати саме з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт порушення вимог земельного законодавства.

Крім того, в обґрунтування заявлених вимог зазначає, що незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, а захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

За таких обставин, прокурор наполягає на незаконній передачі першим відповідачем спірної земельної ділянки у власність ОК "ЖБК "Білгородський" через відсутність правових підстав на безоплатну передачу другому відповідачу у власність спірної земельної ділянки за оспорюваним рішенням.

Враховуючи, що прокурор у позовній заяві визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, а також обґрунтував необхідність їх захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що прокурор в даному випадку правомірно звернувся до суду з позовом як самостійний позивач.

У наданому до суду першої інстанції запереченні проти позову, перший та другий відповідачі просили суд застосувати до заявлених вимог прокурора наслідки спливу позовної давності, перебіг якого почався з 24.02.2010 р. та який сплинув 24.02.2013 р., у звязку з чим, у задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Приймаючи оскаржуване рішення господарський суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність спірного рішення Харківської міської ради вимогам чинного законодавства та наявності правових підстав для задоволення позовних вимог по суті спору. Щодо заявлених першим та другим відповідачами вимог про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, суд визнав доведеним, що порушення порядку передачі земельної ділянки ОК "ЖБК "Білгородський" виявлено прокуратурою у квітні - травні 2015 року, в звязку з чим вказані заяви відповідачів про застосування позовної давності залишені судом без задоволення.

В ході повторного розгляду справи в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції як такого, що прийнято при неповному зясуванні обставин, що мають значення для вирішення даної справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради, зокрема, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (стаття 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Матеріалами справи підтверджується, що згідно п.5 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10 Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський" надано у власність земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 2,0 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вул. Поздовжній.

За змістом рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення обєктів містобудування №13/10 від 24.02.2010 року правовими підставами для його прийняття є, зокрема, приписи статей 41, 116, 123 Земельного кодексу України. (а.с. 31-34 т. 1)

Так, відповідно до приписів ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни, юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених законом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами або юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Таким чином, наведеними нормами передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті.

Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

Відповідно до статті 135 Житлового кодексу УРСР до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті, які потребують поліпшення житлових умов.

Пунктом 1 розділу I Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186, також встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до пункту 3 Примірного статуту ЖБК при будівництві жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше п'яти чоловік.

Згідно абз. 2 п.4 Примірного статуту, рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Згідно абз. 2 пункту 5 Примірного статуту ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир в житловому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в міста Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років.

За змістом абз.1 п.8 Примірного статуту, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до абзацу 1 пункту 45 Примірного статуту громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку до новостворюваного кооперативу у звязку з потребою у поліпшенні житлових умов.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу, а саме, ст. 7 Законом України Про кооперацію або Житловим кодексом Української РСР та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України Про кооперацію) та спеціальний (Житловий кодекс УРСР та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно - правовових актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14.03.2013 по справі № 5002-22/1870-2012.

Дослідженням наявних матеріалів справи, а також доказів, наданими сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, враховуючи приписи законодавства, що регулюють мету та порядок створення ЖБК, колегія суддів приходить до висновку, що ОК "ЖБК "Білгородський" створено з порушенням вищевказаних норм, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОК "ЖБК "Білгородський" створено на підставі загальних зборів засновників Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білгородський» від 09.12.2009 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи протокол загальних зборів засновників від 09.12.2009 р. №1. Вказаними зборами також затверджено список членів ОК "ЖБК "Білгородський", якими є громадяни - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с. 27 - 28т. 1)

Протоколом загальних зборів засновників від 09.12.2009 р. №1 затверджено Статут Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Білгородський», державну реєстрацію якого проведено 10.12.2009 року. (а.с. 37-50 т.1)

Разом з тим, матеріали справі свідчать, що рішення про створення ОК ЖБК Білгородський (протокол загальних зборів засновників від 09.12.2009 р. №1) та список членів кооперативу не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому, що Статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді, що суперечить приписам ч.6 ст.137 ЖК та абз.2 п.4 Примірного статуту.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Статуту ОК ЖБК Білгородський, протоколу загальних зборів засновників від 09.12.2009 р. № 1 та списку членів кооперативу від 09.12.2009 р., кооператив не створювався при виконавчому комітеті місцевої ради, при підприємстві, установі чи організації, як то передбачено приписами ст.137 ЖК та абз. 2 пункту 5 Примірного статуту.

До того ж, в порушення вимог ст.135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту, члени кооперативу, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не потребували поліпшення житлових умов і на момент прийняття рішення Харківською міською радою, на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов не перебували, що підтверджується самим Статутом ОК ЖБК Білгородський. При цьому, вимога щодо необхідності поліпшення житлових умов повинна бути передбачена у матеріалах реєстраційної справи та статутних документах, проте, доказів того, що члени кооперативу на момент його створення, потребували поліпшення житлових умов відповідачами до матеріалів справи не надано і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Також, відповідачами не надано доказів на підтвердження того, що члени ОК "ЖБК "Білгородський" на момент їх вступу в кооператив відповідали встановленому віковому цензу - 30 років, а кількість членів кооперативу ОК "ЖБК "Білгородський" відповідала встановленій пунктом 5 Примірного статуту кількості (5 членів).

При цьому, дослідженням змісту Статуту ОК ЖБК Білгородський встановлено його невідповідність вимогам ст.137 ЖК та абз. 2 п.5 Примірного статуту.

Так, п.5.1. Статуту кооперативу передбачено можливість юридичних осіб бути членами кооперативу, що суперечить ст.ст.133, 135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту.

Пунктом п.5.2. статуту кооперативу передбачено можливість членів кооперативу бути членами кількох кооперативів, що суперечить абз. 1 п. 45 Примірного статуту. Крім того, Статут ОК ЖБК Білгородський не містить посилання на те, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку), як встановлено вимогами ст.135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту.

У відповідності до п. 1.1. Статуту, ОК ЖБК БІЛГОРОДСЬКИЙ за організаційно-правовою формою являється обслуговуючим кооперативом, що також відображено у реєстраційній картці форми 1 кооперативу (як вид економічної діяльності зазначено управління нерухомим майном код 70.32.0).

Згідно з пунктом 3.1. Статуту ОК "ЖБК "Білгородський" метою створення кооперативу є забезпечення житлом (будівництво житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку ( будинків), або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків)з надворними будівлями, тощо.

Поряд з цим, у Статуті ОК ЖБК Білгородський не визначено кількість квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом.

За змістом ст.2 Закону України Про кооперацію обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Таким чином, будівництво житлових будівель не є метою створення обслуговуючого кооперативу.

Наявним в матеріалах справи листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 05.05.2015 р. № 1020-2631, наданим на запит прокуратури Харківської області від 16.04.2015 №05/1-1060 підтверджується, що кооператив так і не розпочав будівництво, декларація про початок будівництва об'єкту нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Поздовжня у відповідному Департаменті зареєстрована не була, дані щодо отримання замовником - ОК "ЖБК "Білгородський" дозвільних документів, за наданою Департаментом інформацією, не підтверджені.

Станом на момент предявлення позову, відповідні житлові будинки на спірній земельній ділянці не побудовані і такі докази в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, ОК ЖБК Білгородський не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК та ст. 41 Земельного кодексу України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, оскільки мета його створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для виділення, відведення, а потім і надання у власність земельної ділянки певній юридичній особі, Харківська міська рада мала можливість, і, в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК "ЖБК "Білгородський", мала переконатись у додержанні останнім порядку його створення у відповідності до вимог чинного законодавства, та підстави передачі землі житлово-будівельному кооперативу, що в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Отже, рішення Харківської міської ради про безоплатну передачу ОК "ЖБК "Білгородський" у власність спірної земельної ділянки в порядку, визначеному статтею 41 Земельного кодексу України, є передчасним.

Як вже зазначалось, пунктом 5 додатку 1 до спірного рішення ОК "ЖБК "Білгородський" надано у власність спірну земельну ділянку та на підставі такого рішення йому видано державний акт на право власності на неї.

Матеріалами справи підтверджується те, що спірне рішення ради в оспорюваній частині суперечить вимогам статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГС України №6 від 17.05.2011р. державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

З огляду на висновок колегії суддів про передчасність винесення Харківською міською радою спірного рішення, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державних актів на право власності на вищевказану земельну ділянку, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування п.5 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10 та визнання недійсним державного акту від 26.08.2010 р. серія ЯЛ № 186143, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14 є законними та обґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність порушеного права.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, перший та другий відповідачі просили застосувати до позовних вимог прокурора наслідки спливу позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити в задоволенні позову прокурора в повному обсязі з підстав спливу позовної давності.

Обґрунтовуючи необхідність застосування наслідків спливу позовної давності, перший та другий відповідач зазначали, що про існування спірного рішення органи прокуратури були обізнані з моменту його прийняття, оскільки 24.02.2010 р. на пленарному засіданні 41 сесії Харківської міської ради був присутній заступник прокурора м. Харкова - ОСОБА_6 Крім того, посилались на той факт, що супровідним листом від 26.03.2010 р. вих. № 08-04/700/2-10 Харківською міською радою було надано прокурору міста Харкова ОСОБА_7 копію рішення 41-ї сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2010 р. За таких обставин, відповідачі наполягали на тому, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення від 24.02.2010 р. починається саме з моменту прийняття рішення, а тому, у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження спірного рішення Харківської міської ради сплинув 24.02.2013 р.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Таким чином до спірних взаємовідносин встановлюється загальна позовна давність, яка згідно зі ст. 257 ЦК України становить три роки.

Згідно ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 п. 4 ст. 268 ЦК України, в редакції, яка діяла на час прийняття 1-м відповідачем рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10, позовна давність не поширювалась на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011р. №4176-VI у Цивільному кодексі України п. 4 ч. 1 ст. 268 було виключено.

Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону України цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 15.01.2012р.

Пунктом 5 прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Вимоги позовної заяви полягають у визнанні незаконним та скасуванні: п.5 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/10, визнання недійсним державного акту від 26.08.2010 р. серія ЯЛ № 186143 на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку та у зобов'язанні ОК "ЖБК "Білгородський" повернути земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:001:0147 у власність територіальної громади м. Харкова.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор звернувся з позовом у липні 2015року, тобто з пропуском позовної давності, про наслідки застосування якої заявлено стороною у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи і та інтереси інших осіб, визначені у статті 29 ГПК України, у відповідності до якої, прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 23.12.2014 у справі №916/2414/13, постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-178цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

В абзаці 2 п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у рішенні господарських спорів зазначено, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч.2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Згідно п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010р. № Згн Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів, з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15, 19-24 Закону України Про прокуратуру, було наказано, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України Про прокуратуру здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими Радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

У Постанові від 29.10.2014р. № 6-152цс14 Верховний Суд України вказав на те, що норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Відповідно до частини 1 статті 6 Регламенту Харківської міської ради персональні робочі місця передбачаються також для представників прокуратури м. Харкова та правоохоронних органів м. Харкова.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу засідання 41 сесії Харківської міської ради від 24.02.2010, на пленарному засіданні Харківської міської ради безпосередньо був присутній заступник прокурора м. Харкова ОСОБА_6, який відповідно до ст. 121 Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» здійснює нагляд за додержанням та правильним застосуванням законів місцевими Радами та їх виконавчими органами. (а.с. 123 т. 1)

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.03.2016 Харківську міську раду було зобовязано надати письмові пояснення з приводу розбіжностей у даті (року), зазначеної у Протоколі 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання 24.02.2009 та даті проведення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання 24.02.2010.

На виконання вказаних вимог, Харківською міською радою надано лист Департаменту організаційної роботи Харківської міської ради №282/0/69-16 від 30.03.2016, з якого вбачається, що відповідно до розпоряджень Харківського міського голови від 11.02.2010 №262 «Про скликання 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання» та від 18.02.2010 №298 «Про перенесення дати проведення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання» датою проведення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання є 24 лютого 2010 року. Причиною розбіжностей у даті (зазначенні року) проведення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання та у протоколі 41 сесії є технічна помилка, допущена при друкуванні протоколу.

Матеріалами справи підтверджується, що супровідним листом від 26.03.2010 р. вих. № 08-04/700/2-10 Харківською міською радою було надано прокурору міста Харкова ОСОБА_7 копію рішення 41-ї сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.02.2010 р., яке, згідно овальної печатки прокуратури міста Харкова на вказаному супровідному листі, була отримана прокуратурою міста. (а.с. 122 т. 1)

Крім того, з документів, наданих першим відповідачем на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 09.03.2016, встановлено, що з метою забезпечення прозорості та інформаційної відкритості діяльності Харківської міської ради, її виконавчих органів та посадових осіб, а також на виконання вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», якою передбачено обовязок доведення до відома населення актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування, за розпорядженням міського голови від 09.12.2002 року №2436, було створено офіційний веб-сайт Харківської міської ради. Інформація щодо рішень, прийнятих на пленарних засіданнях сесій Харківської міської ради розміщається на офіційному веб - сайті.

Вищевказані обставини дають підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що прокурор міг довідатись про відповідні порушення з моменту прийняття та оприлюднення спірного рішення ще у 2010 році.

Разом з тим, прокурор у позові не зазначає, що саме перешкоджало йому ознайомитись із змістом спірного рішення на офіційному сайті Харківської міської ради, а отже, в силу належного виконання покладених на нього законом обовязків, і з установчими документами ОК "ЖБК "Білгородський", в межах строку позовної давності.

Крім того, спірне рішення Харківської міської ради було офіційно опубліковано згідно вимог статті 21 Закону України "Про інформацію" в газеті "Харьковские известия" та вважається таким, що доведено до відома зацікавлених осіб.

За таких обставин, обізнаність прокурора щодо прийнятого Харківською міською радою спірного рішення ще у 2010 році підтверджується наявними матеріалами справи та останнім належними доказами не спростована.

При цьому, колегія суддів вважає, що у звязку із обізнаністю прокурора міста Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківською міської ради саме з лютого 2010 року, обізнаними також є всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до статті 6 Закону України «Про прокуратуру».

Втім, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), призвело до наслідків визначених частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, оскільки держава здійснює свої права через органи державної влади.

За таких обставин, колегія суддів визнає доведеним та підтвердженим належними доказами по справі, що початок перебігу позовної давності щодо оскарження прокурором пункту 5 додатку 1 до рішення 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 24.02.2010 р. № 13/105 починається саме з дати прийняття цього рішення, а тому розпочався з лютого 2010 року та закінчився у лютому 2013 року.

Зважаючи на викладене та враховуючи звернення прокурора з даним позовом у липні 2015 року, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про пропуск прокурором позовної давності, у зв'язку з чим, у заявленому прокурором позові вважає за необхідне відмовити саме з цих підстав.

Заперечення прокурора про те, що факт прийняття ним участі у пленарному засіданні міської ради, за результатами якого прийняте спірне рішення, та отримання копії спірного рішення не свідчить про обізнаність існуючих порушень, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають наведеній Верховним Судом України правовій позиції, що міститься у постанові по справі № 6-178цс15 від 01.07.2015 року, згідно якої помилковим є висновок судів нижчих інстанцій про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійснення прокурором перевірки.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України (у редакції до внесення змін Законом від 20.12.2011 року № 4176-У1) за своєю суттю спрямований на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїй постанові від 30.09.2015 року у справі № 910/4626/14.

Вищевикладені обставини і зумовлюють в даному спірному випадку необхідність відмови у задоволенні позовних вимог через сплив строків позовної давності за заявою зробленою стороною у спорі.

Оскільки факт звернення прокурора до суду після спливу трирічного строку позовної давності є доведеним, причини пропуску позовної давності прокурором під час розгляду справи документально не обґрунтовані, клопотання про його поновлення в порядку ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України прокурором не заявлялось, колегія суддів приходить до висновку, що наявність відповідної заяви ОК "ЖБК "Білгородський" та Харківської міської ради про застосування позовної давності є підставою для відмови в позові.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга ОК "ЖБК "Білгородський" та Харківської міської ради підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 по справі №922/4237/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Харківської міської ради, м. Харків, та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Білгородський", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/4237/15 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2015 р. у справі № 922/4237/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.