ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 923/24/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Ліпчанської Н.В.,

при секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача - не зявився, повідомлений належним чином;

від третьої особи - не зявився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 районної державної адміністрації

на рішення господарського суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року

по справі № 923/24/16

за позовом ОСОБА_2 кооперативу «Сонячний»

до ОСОБА_1 районної державної адміністрації

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області

про визнання недійсним розпорядження голови районної державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 кооператив «Сонячний» звернувся до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_1 районної державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження голови районної державної адміністрації від 24.01.2005 року №30 «Про вилучення земельної ділянки».

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачем ОСОБА_1 районною державною адміністрацією 24.01.2005 р. прийнято розпорядження №30, яким вилучено у позивача ОСОБА_2 кооперативу "Сонячний" земельну ділянку, надану позивачу у постійне користування відповідно до рішення ОСОБА_1 районної ради народних депутатів від 28.04.1992 р. № 112 та Державного акту на право користування землею.

Позивач вважав незаконним оспорюване рішення відповідача, посилаючись на порушення відповідачем земельного законодавства України, зокрема, прийняття рішення у відсутність згоди землекористувача, тоді як за відсутністю такої згоди, вилучення земельної ділянки здійснюється в судовому порядку. При цьому, зазначав, що можливість вилучення земельної ділянки без згоди землекористувача існувала в 2004 р., відповідно до положень ст. 75 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік", тоді як оспорюване розпорядження відповідачем прийнято в 2005 р., коли вказана норма закону не діяла. Також, зазначено і на відсутність підстав для прийняття вказаного розпорядження, оскільки рішення міської ради від 25.11.2004 р., яке було підставою для прийняття оспорюваного розпорядження, скасовано постановою Цюрупинського районного суду від 26.03.2014 р..

Рішенням господарського суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року по справі № 923/24/16 позов задоволено, визнано недійсним розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Херсонської області № 30 від 24.01.2005 р. "Про вилучення земельної ділянки".

Стягнуто з ОСОБА_1 районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 кооперативу "Сонячний" 1378 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що системний аналіз положень норм Земельного кодексу України, свідчить про те, що припинення права постійного користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки здійснюється за умови добровільної відмови землекористувача шляхом подання ним заяви до власника земельної ділянки. За відсутності згоди землекористувача на припинення права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки, примусове припинення прав на земельну ділянку та вилучення земельної ділянки здійснюється у судовому порядку (ст. ст. 142, 143, 149 Земельного кодексу України).

Таким чином, обставини справи свідчать про прийняття ОСОБА_1 районною державною адміністрацією розпорядження про вилучення земельної ділянки у позивача без згоди позивача та без врахування приписів ст. ст. 143, 149 Земельного кодексу України щодо здійснення примусового припинення прав на земельну ділянку та вилучення земельної ділянки у судовому порядку, за відсутності згоди землекористувача.

Посилання відповідача на положення ст.75 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" щодо права прийняття рішення про вилучення земельної ділянки без згоди на це землекористувача, судом не прийнято до уваги, оскільки вказана норма діяла в 2004 р., тоді як оспорюване розпорядження відповідачем прийнято 24.01.2005 р.

Також суд відхилив твердження відповідача про пропуск позивачем позовної давності, оскільки позивач про порушення свого права довідався лише 18.12.2013 р., отримавши копію оспорюваного розпорядження, про що свідчить лист відповідача № 01-21/8-5326 від 18.12.2013 р. і на цей час строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України не збіг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 районна державна адміністрація звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Херсонської області скасувати повністю та відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що спірне розпорядження прийнято за результатами розгляду листа ОСОБА_1 райвідділу земресурсів від 30.12.2004 року про необхідність вилучення земельної ділянки у звязку із систематичною несплатою СДК «Сонячний» земельного податку та невикористанням земель за цільовим призначенням впродовж 12 років, а також з урахуванням рішення ОСОБА_1 міської ради від 25.11.2004 року та рішення районної комісії по врегулюванню земельних відносин на території району за межами населених пунктів від 22.12.2004 року.

Апелянт зазначає, що виходячи зі змісту ст.75 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2004 рік», сплата орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності та земельний податок за базовий податковий період грудень 2004 року, мала відбутись протягом 30 календарних днів січня 2005 року. Отже, в січні 2005 року районна державна адміністрація мала повноваження прийняти спірне розпорядження без згоди землекористувача, для чого рішення суду було не потрібно.

Також апелянт вважає незаконним те, що суд першої інстанції не застосував позовну давність у даній справі, як того просив відповідач. На думку скаржника, позивач дізнався про існування оспорюваного розпорядження у 2007 році, адже зі скарги голови СДК «Сонячний» від 24.05.2007 року слідує, що ОСОБА_3 просить припинити на його думку протиправні дії з боку посадових осіб органів влади щодо вилучення земель.

В судове засідання 12.04.2016 року не зявились представники сторін та третьої особи, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення.

При цьому, 11.04.2016 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника райдержадміністрації, а також надано квитанцію про сплату судового збору.

Також електронною поштою надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 районної державної адміністрації, в який відповідач наполягає на тому, що спір щодо оскарження розпорядження райдержадміністрації про вилучення земельної ділянки у СДК «Сонячний» є публічно-правовим спором, що не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Від третьої особи надійшло 12.04.2016 року клопотання про розгляд справи без участі представника, з урахуванням позиції, викладеної у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.85 ГПК України в судовому засіданні 12.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею 1992 року серія Б № 036050, який видано на підставі рішення ОСОБА_1 районної ради народних депутатів від 28.04.1992 р. № 112 "Про виділення земель садівничому товариству" і який зареєстровано в книзі записів державних актів на право користування землею за № 137, позивачу ОСОБА_2 кооперативу "Сонячний" надано у постійне користування земельну ділянку площею 39,08 га на території ОСОБА_1 державного лісомисливського господарства для розміщення колективного саду (а.с.6, 8-10).

В подальшому, ОСОБА_1 районною державною адміністрацією 24.01.2005 р. прийнято розпорядження № 30 "Про вилучення земельної ділянки", яким вилучено у позивача ОСОБА_2 кооперативу "Сонячний" земельну ділянку (крім земельної ділянки на якій розташована будівля) площею 39 га, надану для ведення садівництва в адміністративних межах ОСОБА_1 міської ради та переведено вказану земельну ділянку до земель запасу ОСОБА_1 міської ради.

Оспорюване розпорядження прийнято за результатами розгляду листа ОСОБА_1 райвідділу земельних ресурсів від 20.12.2004 р. та рішення ОСОБА_1 міської ради від 25.11.2004 р. , підпункт 1.2 пункту 2 якого «Про надання висновків про передачу земельних ділянок, які знаходяться на території ОСОБА_1 міської ради за межами міста, про вилучення земельної ділянки площею 39 га ОСОБА_2 кооперативу «Сонячний» скасовано постановою Цюрупинського районного суду від 26.03.2014 р. щодо заборгованості по сплаті земельного податку та невикористання земельної ділянки протягом тривалого часу за цільовим призначенням.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 22.05.2014 року по справі №821/1224/14 залишено позовну заяву СДК «Сонячний» про визнання протиправним та скасування розпорядження від 24.01.2005 року №30 без розгляду, з огляду на пропуск позовної давності.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2014 року вказану ухвалу скасовано.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Херсонської області від 24.01.2005 року №30.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 26.11.2015 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 06.11.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року закрито, у звязку з тим, що вирішення наведеного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, його розгляд повинен здійснюватися в порядку господарського судочинства.

Дослідивши обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Херсонської області від 24.01.2005 року №30, виходячи з такого.

Згідно п. 1.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року N 6, з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, тощо, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Відповідно до ст.92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною 2 ст.116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право постійного користування земельною ділянкою 39,08 га на території ОСОБА_1 державного лісомисливського господарства виникло у СДК «Сонячний» у 1992 році на підставі рішення ОСОБА_1 районної ради народних депутатів від 28.04.1992 №112.

Згідно ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

Як вбачається з відзиву ОСОБА_1 районної держадміністрації від 19.01.2016 року, земельну ділянку вилучено на підставі ст.75 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2004 рік», оскільки позивач не сплачував орендну плату за земельну ділянку, та не використовував земельну ділянку за цільовим призначенням на протязі 12 років.

Розпорядження №30 від 24.01.2005 року приймалось на підставі ст.ст.17, 122, 141, 149, пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, з урахуванням положень ст.75 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2004 рік».

Відповідно до п. а) ст.143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що слід розрізняти такі поняття, як «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням», що підпадає під дію п. ґ) ст.141 ЗК України, та «невикористання земельної ділянки», що не охоплюється положеннями ст.141 ЗК України.

Відповідальність у вигляді позбавлення права постійного користування за невикористання земельної ділянки не передбачена Земельним кодексом України.

Систематична несплата земельного податку або орендної плати також є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою, проте таке припинення за відсутності добровільної згоди землекористувача може бути здійснено виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч.10 ст.149 ЗК України, у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Докази існування рішення суду про припинення СДК «Сонячний» права постійного користування земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскаржуване розпорядження відповідачем прийнято без згоди позивача (землекористувача) на припинення права користування земельною ділянкою чи вилучення земельної ділянки, при цьому, останній навіть не повідомлявся про прийняття вказаного рішення.

Відповідно до частині 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації Херсонської області від 24.01.2005 року №30 є незаконним та таким, що порушує права та інтереси СДК «Сонячний».

Доводи апелянта про те, що при прийнятті спірного розпорядження держадміністрація діяла на підставі ст.75 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2004 рік» судова колегія відхиляє, оскільки вказана норма діяла в 2004 р., вказаний Закон вичерпав свою дію 31.12.2004 року, тоді як оспорюване розпорядження відповідачем прийнято 24.01.2005 р.

При цьому, доводи про те, що орендна плата повинна вноситись на протязі 30 днів за минулий календарний місяць, не спростовують висновків суду, адже відповідач мав усі повноваження для застосування ст.75 зазначеного Закону на протязі 2004 року, а у 2005 році вказаний Закон вже не діяв, отже не підлягав до застосування.

Посилання скаржника на пропуск позивачем позовної давності також відхиляються судом, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, лист ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 25.05.2007 №пр-15-13/я було направлено на адресу м.Цюрупинськ, вул.Радгоспна, 9 ОСОБА_3, яка не являється ані юридичною адресою СДК «Сонячний» - м. Цюрупинськ, вул. Гвардійська, 156, (м. Цюрупинськ, Учгосп 5/3), ані адресою, вказаною у зверненні - м. Цюрупинськ, вул. Радянська, 9

Отже, докази направлення зазначеного листа на адресу позивача відсутні, тому неможливо сприймати лист від 25.05.2007 року як доказ того, що позивач дізнався про порушення свого права саме в той час.

Як встановлено судом, позивач про порушення свого права довідався лише 18.12.2013 р., отримавши копію оспорюваного розпорядження, про що свідчить лист відповідача № 01-21/8-5326 від 18.12.2013 р. і на момент звернення до суду з даним позовом строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України не збіг.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 районної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 25 лютого 2016 року по справі № 923/24/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 13.04.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська