РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/1572/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВМ 2014»

про зобов'язання вчинити дії.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Биков О.І., за довіреністю

від відповідача: Коновалов О.С., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВМ 2014» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2016 було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.03.2016.

01.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву.

02.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 02.03.2016 представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 02.03.2016 судом було оголошено перерву до 06.04.2016.

10.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про забезпечення позову.

24.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення та доповнення до позовної заяви.

У судове 30.03.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.03.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит» (далі - позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВМ 2014» (далі - відповідач, вкладник) було укладено Договір про депозитний вклад «Стандартний» №DU1245/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день (367 днів) в національній валюті (без капіталізації процентів) (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору вкладник передає, а банк приймає на депозитний рахунок № 9004 в ПАТ «Банк національний кредит» грошові кошти в сумі 1 600 000,00 грн в національній валюті, на умовах цього Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору депозит розміщується на строк з 26 червня 2014 року по 27 червня 2015 року включно.

Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22,00% річних (п. 2.3 Договору).

У п. 3.7 Договору сторонами визначено, що вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 9001, відкритий у банку. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, Договором про внесення змін № 1 від 27.06.2014 до Договору про депозитний вклад сторони внесли зміни до п. 2.1 Договору, яким визначили, що майнові права на вклад є забезпечення виконання зобов'язань юридичної особи ТОВ «Факторинг Фінанс» (позичальник) за договором про надання відновлювальної кредитної лінії.

Вищевказаним Договором про внесення змін до Договору сторони також внесли зміни і до п. 3.7 Договору, виклавши його в новій редакції, відповідно до якої вкладник має право після припинення дії договору застави майнових прав №04-1286/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.14 звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Після припинення дії договору застави майнових прав № 04-1286/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.14 банк повертає суму депозиту та нарахованих відсотків протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника № 9001/980, відкритий у Банку.

Договором про внесення змін № 2 від 25.07.2014 до Договору сторонами внесено зміни в частині строку розміщення депозиту, а саме: з 26.06.2014 по 31.07.2015, а також встановлено процентну ставку за користування депозитом у розмірі 23 % річних.

30.04.2015 сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору, яким абзац 3 п. 3.7 Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 23,0% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

03.04.2015 між банком, відповідачем та ТОВ «Факторинг Фінанс» було укладено Договір про розірвання договору застави майнових прав № 04-1286/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку), відповідно до умов якого сторони погодили розірвати Договір застави майнових прав № 04-1286/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 (з усіма змінами та доповненням, як укладеними так і такими, що будуть укладені в майбутньому), укладений між заставодержателем та заставодавцем.

Згідно з п. 2 зазначеного вище Договору з моменту набрання чинності цим Договором права та обов'язки сторін за Договором застави майнових прав № 04-1286/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 (з усіма змінами та доповненням, які укладеними так і такими, що будуть укладені в майбутньому) припиняються.

Позивач зазначає, що в процесі проведення перевірки Договору про внесення змін від 30.04.2015 до Договору про депозитний вклад Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було виявлено, що вказаний договір є нікчемний з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату відповідачу грошових коштів у розмірі 281 690,67 грн. Вказана сума визначена позивачем як різниця між сумою процентів за ставкою при поверненні вкладу в кінці строку депозиту за період з 26.06.2014 по 30.04.2015 (308 515,07 грн) та сумою процентів за ставкою при достроковому розірванні депозитного договору (26 827,40 грн).

17.11.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» було направлено на адресу відповідача повідомлення № 04-08/2098 щодо встановлення факту нікчемності Договору від 30.04.3015 про внесення змін до Договору з вимогою про повернення позивачу грошових коштів у сумі 281 690,67 грн як таких, що були сплачені на виконання нікчемного правочину.

Оскільки кошти не були повернуті відповідачем на рахунок позивача, останній звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 281 687,67 грн.

Як встановлено судом, укладений між сторонами Договір про депозитний вклад за своєю правовою природою є договором банківського вкладу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно з статтями 173, 174, 175 Господарського кодексу України, статтями 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, а також згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 1060 Цивільного кодексу України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За доводами позивача, що не заперечується відповідачем, позивачем було повернуто відповідачу вклад у розмірі 1 600 000,00 грн, а також сплачено нараховані проценти у розмірі 308 515,07 грн.

Позивач зазначає, що до вказаної суми відсотків неправомірно було включено відсотки в сумі 281 687,67 грн як такі, що були сплачені позивачем відповідачу на виконання нікчемного правочину.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» № 114 від 05.06.2015 вирішено розпочати з 08.06.2015 процедуру виведення ПАТ «Банк національний кредит» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно з пунктом 2 зазначеного рішення, тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 08.06.2015 по 07.09.2015 включно.

В подальшому, відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 № 563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 р. № 159 "Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з даним рішенням з 31 серпня 2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк національний кредит», визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Паламарчуку Віталію Віталійовичу строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 31 серпня 2016 року включно.

Частинами 1, 2, 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, в тому числі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

17.11.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк національний кредит» було направлено відповідачу повідомлення №04-08/2098 про нікчемність Договору від 30.04.2015 про внесення змін до Договору з вимогою про повернення грошових коштів у сумі 281 687,67 грн як таких, що були сплачені банком на виконання нікчемного правочину.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим суд зазначає, що навіть за обставин нікчемності Договору від 30.04.2015 про внесення змін до Договору, підстави для зобов'язання відповідача повернути спірні грошові кошти, сплачені позивачем відповідачу як відсотки за депозитом, відсутні, з огляду на наступне.

Як зазначено в частині першій статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія Договору №1 від 27.06.2014 про внесення змін до Договору про депозитний вклад, яким сторонами пункт 3.7 Договору було викладено в новій редакції, а саме вкладник має право після припинення дії договору застави майнових прав №04-1285/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банку за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику. Після припинення дії договору застави майнових прав № 04-1286/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 банк повертає суму депозиту та нарахованих відсотків протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника №9001/980 відкритий у банку.

Отже, укладенням вищевказаного Договору № 1 сторони на власний розсуд змінили пункт 3.7 Договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його дострокового розірвання за ініціативою відповідача.

Доводи позивача, наведені у доповненнях до позовної заяви, стосовно дії третього абзацу п. 3.7 Договору, не беруться судом до уваги, оскільки у Договорі № 1 від 27.06.2014 про внесення змін до Договору про депозитний вклад сторони виклали весь пункт 3.7 Договору в новій редакції, а не лише його частину.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, станом на момент внесення сторонами змін до Договору про депозитний вклад Договором від 30.04.2015, про нікчемність якого було повідомлено відповідача, положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки в разі дострокового розірвання Договору за ініціативою відповідача вже було виключено з Договору про депозитний вклад, а відтак позивач правомірно, у відповідності до умов Договору, сплатив відповідачу відсотки за депозитом в сумі 308 515,07 грн, без застосування зниженої відсоткової ставки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, та як наслідок, відсутність підстав для застосування зниженої відсоткової ставки, в зв'язку з чим вимога про зобов'язання відповідача повернути грошові кошти в сумі 281 687,67 грн задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір за подання позовної заяви покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

10.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про забезпечення позову в даній справі.

Відповідно до статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Мотивуючи свою заяву про забезпечення позову, позивач зазначає суду про те, що відповідач, отримавши від позивача повідомлення про нікчемність правочину, не вчинив дій, які б свідчили про намір останнього повернути кошти банку, а отже є підстави вважати, що кошти повернуті в добровільному порядку не будуть.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, заява позивача про забезпечення позову також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 66, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

2. У задоволенні позову відмовити.

3. Судові витрати покласти на позивача.

Повне рішення складено 08.04.2016.

Суддя О.В. Нечай