ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 911/795/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/795/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Огнеупор»,

м. Дніпропетровськ

до Державного підприємства «Завод порошкової металургії»,

м. Бровари

про стягнення 36691,84 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 3 від 04.03.2016;

ОСОБА_2 - довіреність № 4 від 18.03.2016;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність б/н від 11.01.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Огнеупор» (далі-позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Завод порошкової металургії» (далі-відповідач) про стягнення 36691,84 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 1/14 від 02.01.2014, в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 32440,00 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 3493,46 грн. пені, 521,08 грн. інфляційні втрати та 237,30 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 11.03.2016 порушено провадження у справі № 911/795/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 21.03.2016 розгляд справи, на підставі письмового клопотання відповідача та ст. 77 ГПК України, відкладено.

В судовому засідання 04.04.2016 представниками позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

21.03.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 12-308 від 17.03.2016, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач посилається на складне фінансове становище, що склалось на підприємстві, оскільки основними замовниками продукції були резиденти Російської Федерації та припинення відношень з якими, значною мірою вплинуло на господарську діяльність відповідача та призвело до зменшення обігових коштів. Разом з тим, відповідач не заперечує проти наявності у останнього невиконаних зобовязань перед позивачем, однак сплатити повну суму заборгованості наразі не має змоги.

Дослідивши наявні у справі докази та надані додаткові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

02.01.2014 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець), укладено Договір поставки № 1/14 відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2 якого, постачальник взяв на себе обовязок поставляти та передавати у власність покупця товар, найменування, одиниця виміру, кількість, ціна та асортимент якого визначені у специфікаціях, які є невідємними частинами договору, а покупець в свою чергу взяв на себе обовязок приймати та оплачувати вартість такого товару.

Умовами розділу 2 «Ціна договору та порядок розрахунків» визначено, що покупець здійснює розрахунок за товар в безготівковій формі, в гривневому еквіваленті, шляхом 100 % передоплати товару, визначеного у специфікації, на підставі виставленого рахунку. Крім того, сторони дійшли згоди щодо можливої зміни форми розрахунків, що оформлюється додатковою угодою або гарантійним листом.

Згідно з п.п. 8.1, 8.2 договору, в редакції Додаткової угоди № 6 від 29.12.2014, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків, до його повного виконання. Договір вважається пролонгованим на той самий строк та на тих самих умовах, якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення строку його дії, не повідомить іншу про свій намір розірвати договір.

17.11.2015 та 25.11.2015 між сторонами у справі підписані Додатки до договору №№ 31, 32 «Специфікації №№ 31, 32», згідно з якими сторони погодили найменування, ціну, кількість, одиницю виміру та вартість товару, який поставляється.

Для оплати вартості товару, шляхом передоплати, позивачем виставлені відповідачу рахунки № 239 від 17.11.2015 на суму 32440,00 грн., та № 246 від 24.11.2015 на суму 48660,00 грн., всього на загальну суму 81100,00 грн.

17.11.2015 та 27.11.2015 відповідач звернувся до позивача з гарантійними листами № 05-1740 та № 05-1818 відповідно, з проханням здійснити поставку товару, визначеного у специфікаціях №№ 31, 32 без проведення передоплати та гарантував здійснення оплати вартості товару за специфікацією № 31 у сумі 32440,00 - до 30.11.2015, за специфікацією № 32 у сумі 48660,00 грн. - протягом 10 календарних днів, з моменту поставки товару.

Так, на виконання умов договору, позивачем передано, згідно з видатковими накладними № 220 від 17.11.2015 на суму 32440,00 грн. та № 233 від 27.11.2015 на суму 48660,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи, а відповідачем прийнято товар, всього на загальну суму 81100,00 грн. Зазначені видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представниками сторін та скріплені печатками позивача.

Для отримання товару відповідачем видані довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей серії ААЕ № 262016 від 17.11.2015 на імя ОСОБА_4 та серії ААЕ № 262041 від 27.11.2015 на імя ОСОБА_5.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару від відповідача не надходило.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару, в строки визначені гарантійними листами, сплачена відповідачем лише частково в сумі 48660,00 грн., вартість товару в сумі 32440,00 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

В порядку досудового врегулювання спору, 04.02.2016 позивач, звернувся до відповідача з претензією № 9, надіслання якої підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 4065 від 04.02.2016 та описом вкладення у цінний лист від 04.02.2016, з вимогою, в строк до 24.02.2016 оплатити вартість отриманого відповідачем товару в сумі 32440,00 грн.

Однак, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не заперечує та не спростовує факт наявності заборгованості в сумі 32440,00 грн., яку він повинен сплатити позивачу за отриманий товар, однак, посилається на те, що ситуація, яка склалась в державі вплинула на господарську діяльність відповідача, оскільки найбільшими замовниками продукції відповідача були резиденти Російської Федерації, припинення діяльності з якими, потягнуло за собою наслідки які спонукали порушення зобов`язання.

Також відповідач посилається на складну політичну ситуацію в державі, у зв`язку із якою відповідач не може поставляти готову продукцію своїм замовникам, які є резидентами Російської Федерації; що листом Державної служби експортного контролю від 06.06.2014 було припинено дію ліцензії відповідача на виробництво товарів військового призначення та подвійного використання.

Однак, поставка товару позивачем відповідачу відбувалась в листопаді 2015 року, що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи, тобто вже після припинення дії ліцензії, що відбулось, як зазначає відповідач у червні 2014 року, і тому відповідач на момент поставки був обізнаний про складну ситуацію, яка виникла з поставкою продукції резидентам Російської Федерації.

Відповідач зазначає, що ситуація, яка склалась в державі вплинула на господарську діяльність відповідача, а тому можна застосувати норми форс-мажорної обставини (обставини соціального (публічного) характеру), яка виникла на території України та потягнула за собою наслідки які спонукали порушення зобов`язання. Однак, форс-мажорні обставини не підтверджені належними доказами, а саме сертифікатом Торгово-промислової палати.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 1/14 від 02.01.2014 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 32440,00 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати товару, позивач, на підставі підпункту 5.2 договору, просить суд стягнути з відповідача 3493,46 грн. пені, нарахованої за період з 07.12.2015 по 04.03.2016 на суму заборгованості.

Умовами п. 5.2 договору визначено, що за несвоєчасну або неповну оплату вартості товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожний день просрочки платежу але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент повного виконання покупцем свого обовязку по оплаті.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що розрахунок пені, наявний в матеріалах справи, здійснений позивачем з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, є арифметично вірним, вимога позивача про стягнення з відповідача 3493,46 грн. пені визнається правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 521,08 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період грудень 2015 - січень 2016 та 237,30 грн. 3 % річних, нараховані за період з 07.12.2015 по 04.03.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом, здійснено перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи, що розрахунок позивача, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, суд приходить до висновку про задоволення зазначених вимог.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволені позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод порошкової металургії» (07400, Київська область, м. Бровари, Промвузол, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Огнеупор» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Благоєва, 31, офіс 317, ) 32 440 (тридцять дві тисяч чотириста сорок) грн. 00 коп. заборгованості, 3 493 (три тисячі чотириста девяносто три) грн. 46 коп. пені, 521 (пятсот двадцять одну) грн. 08 коп. інфляційних втрат, 237 (двісті тридцять сім) грн. 30 коп. 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 14.03.2016

Суддя О.О. Христенко