РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016Справа №910/1611/16

За позовом Міністерства оборони України

до філії Концерну "Техвоєнсервіс" Центральний ремонтний завод засобів зв'язку"

про стягнення 453 068,52 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Лисак Я.А.(дов. від 05.01.2016)

Від відповідача: Татарчук Р.О. (дов. №16 від 01.02.2016)

Гуща В.О.(дов. від 09.03.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору про закупівлю послуг за державні кошти № 294/15/146 від 24.07.2015 у розмірі 453 068,52 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.02.2016 порушено провадження у справі №910/1611/16 та призначено до розгляду на 18.02.2016.

Представник відповідача в судове засідання 18.02.2016 не з'явився, витребувані судом докази не подав, причин неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання 18.02.2016 прибув представник позивача та надав пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.02.2016 розгляд справи відкладено на 03.03.2016

В судове засідання 03.03.2016 прибули представники позивача та відповідача та надали пояснення по суті справи.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, а в разі доведення вини відповідача - зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції до мінімально можливих.

Також представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду з метою мирного врегулювання спору.

Розгляд справи відкладено на 22.03.2016.

22.03.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 05.04.2016 для подання додаткових доказів по справі.

В судове засідання 05.04.2016 прибули представники позивача та відповідача, дали пояснення по справі.

Представник відповідача подав суду клопотання, в якому просив, у відповідності до ст. 233 ГК України та інших норм закону, зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції до 10%.

Позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

24.07.2015 між Міністерством оборони України (далі - позивач) в особі начальника Управління організації і супроводження ремонту озброєння і військової техніки ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від Міністерства оборони України від 09.02.2015 №220/152/д, з однієї сторони та філією Концерну «Техвоєнсервіс» «Центральний ремонтний завод засобів зв'язку» (далі - відповідач) в особі директора Боканя Анатолія Васильовича укладено договір про закупівлю послуг за державні кошти №294/15/146 (надалі - договір).

Відповідно до договору виконавець зобов'язаний надати замовнику послуги з ремонтування та технічного обслуговування машин і устаткування спеціального призначення (33.12.2) (заводський ремонт за технічним станом станцій радіоперешкод Р325М2 з проведенням регламентованого технічного обслуговування базового шасі) в термін за обсягом та цінами зазначеними в Специфікації надання послуг, яка є невід'ємною частиною договору, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги та оплатити їх на умовах а у порядку, визначеному згідно договору.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем було порушено умови договору, а саме не своєчасно було надані послуги з ремонту 4 станцій радіоперешкод Р-325М2 та не було надано документів звітності, щодо використання попередньої оплати.

Відповідно до п. 4.3. договору, замовник має право здійснювати попередню оплату у розмірі до 60% вартості послуг згідно абзацу 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (зі змінами), а виконавець у строк не пізніше терміну надання послуг, після отримання попередньої оплати, повинен надати замовнику документи, що підтверджують фактичне надання послуг або повернути невикористані кошти на рахунок замовника.

Відповідно до Рішення Міністра оборони України від 14.08.2015 № 15906/3 замовником було здійснено перерахування попередньої оплати у розмірі 1 323 446, 00 (один мільйон триста двадцять три тисячі чотириста сорок шість) гривень 00 копійок на рахунок Виконавця (платіжне доручення від 03.09.2015).

Згідно з п.7.2 договору, за порушення терміну виконання зобов'язання з відповідача стягується пеня у розмірі 0,2 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів або за відмову від постачання, додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

У випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання виконавцем у зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, до виконавця застосовують штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів. Штрафні санкції нараховуються за весь період прострочення.

Матеріали справи свідчать, що станом на 25.12.2015 між відповідачем та позивачем підписано акти прийняття наданих послуг, що підтверджують фактичне надання послуг у відповідності до Специфікації (додаток 1 до Договору), із простроченим строком виконання (30.10.2015), а саме:

1. Акт від 17.12.2015 № 1 на загальну суму 551 436,00 грн.

2. Акт від 17.12.2015 № 2 на загальну суму 551 436,00 грн.

3. Акт від 21.12.2015 № 3 на загальну суму 551 436,00 грн.

4. Акт від 25.12.2015 № 4 на загальну суму 551 436,00 грн.

Згідно з пунктом 5.1.3 договору приймання товарів за кількістю та якістю проводиться представником позивача від відповідача, та оформляється актом приймання-передавання товару, який складає вантажоодержувач.

Відповідно до договору відповідач повинен забезпечити його виконання та поставку товарів у встановлені строки.

Позивачем у свою чергу було здійснено оплату послуг у сумі 2 205 744,00 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків (надання послуг), додаток № 5 до договору(копія в матеріалах справи).

Згідно з пунктом 7.1 договору сторони беруть на себе зобов'язання неухильно виконувати всі умови цього договору. У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

У зв'язку з тим, що відповідач несвоєчасно виконав взяті на себе зобов'язання за договором, позивач зазначив, що відповідач зобов'язаний станом на 25.12.2015 сплатити позивачу штрафні санкції у розмірі: 373 873,52 (триста сімдесят три тисячі вісімсот сімдесят три) гривні 52 копійок - за порушення строків надання послуг; 79 195,00 (сімдесят дев'ять тисяч сто дев'яносто п'ять) гривень - за використання коштів попередньої оплати(розрахунок в матеріалах справи).

Відповідач не заперечував проти того, що дійсно відповідач несвоєчасно виконав взяті на себе зобов'язання за договором, проте зазначив, що вини філії «Центральний ремонтний завод зв'язку» щодо несвоєчасного виконання умов договору не має, оскільки затримка термінів виконання договору від 24.07.2015 №294/15/146 зумовлена невідповідністю технічного стану та комплектності станцій радіоперешкод Р-325М2, які надійшли в ремонт всупереч умовам договору.

Проте суд зазначає, що відповідач приймаючи в ремонт техніку, мав перевірити її стан і відмовитися від такого прийняття у разі невідповідності технічного стану та комплектності станцій радіоперешкод Р-325М2 вимогам. Проте, відповідачем цього зроблено не було, а натомість отримано 14.08.2015 передоплату по договору і лише через три місяці після укладення договору повідомлено позивача про потребу в капітальному ремонті станцій радіоперешкод Р-325М2.

Отже, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір укладений між сторонами має ознаки договору про надання послуг, а відтак до даних правовідносин мають застосуватися положення, що регулюють даний вид договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору про надання послуг, до їх врегулювання застосовуються положення ст. 901 - 907 ЦК України.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 ЦК України замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки послуги не надав та не повернув позивачу невикористані кошти, отримані від нього в якості передоплати, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного кодексу України є сплата боржником неустойки.

Згідно з пп. 1) п. 7.2 договору, за порушення терміну виконання зобов'язання з відповідача стягується пеня у розмірі 0,2 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів або за відмову від постачання, додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Згідно з пп. 2) п. 7.2 договору, у випадку неповернення попередньої оплати (її частини) або ненадання виконавцем у зазначений термін звітних документів, що підтверджують факт виконання послуг, до виконавця застосовують штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми невикористаних коштів. Штрафні санкції нараховуються за весь період прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у разі якщо інше не встановлено законом або договором, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по вчасному наданню послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню відповідно до пп. 1) п. 7.2 договору, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 373 873,52 грн.

Крім того, у зв'язку з тим, що відповідач безпідставно використовував кошти попередньої оплати, він повинен сплатити позивачу пеню відповідно до пп. 2) п. 7.2 договору, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 79 195,00 грн.

Суд враховує, що стягнення пені у зазначеному розмірі призведе до погіршення й так важкого фінансово-економічного стану відповідача, і як наслідок до зростання заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам, зростанню заборгованості по сплаті обов'язкових платежів до бюджету, тощо, в зв'язку з чим суд зменшує розміри пені на 50% від заявлених до стягнення розмірів, а саме:

- за порушення пп. 1) п. 7.2 договору - до 186 936,76 грн.

- за порушення пп. 2) п. 7.2 договору - до 39 597,50 грн.

Господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання, об'єктивно оцінив всі надані сторонами докази неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, фінансово-економічний стан підприємства, враховуючи той факт, що відповідно до пояснень директора філії «Центральний ремонтний завод зв'язку» Боканя A.B. - станції радіоперешкод були передані філії на заводський ремонт з проведенням регламентованого технічного обслуговування базового шасі, але вході перевірки та згідно актів технічного стану було виявлено, що дані станції потребують капітального ремонту, що потребує додаткових матеріальних і трудових витрат, враховуючи те, що танції радіоперешкод Р-352М2 надійшли в ремонт в розукомплектованому стані, що суперечить вимогам Інструкції про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна в ремонт, затвердженої Наказом Міністра оборони України 31.07.2012 №505, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2012 року №1394/21706, Керівництва з технічної експлуатації техніки радіоелектронної боротьби у Збройних Силах України, введеного в дію наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 14 серпня 2003 року №59, прийшов до висновку про обґрунтованість зменшення розміру пені у зв'язку з наступним:

Оскільки, всі сторони є суб'єктами господарювання, при вирішенні питання про стягнення пені, суд керувався положеннями Господарського кодексу України.

Матеріалами справи доведено, що відповідач неналежним чином виконав умови договору.

Позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України та п. 3 статті 83 чинного Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, що приймає рішення, має право у певних випадках (якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора) зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання; це ж питання врегульовано і в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Враховуючи ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання зобов'язання, об'єктивно оцінив всі надані сторонами докази неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, який порушив зобов'язання по договору:

- за порушення пп. 1) п. 7.2 договору - до 186 936,76 грн.

- за порушення пп. 2) п. 7.2 договору - до 39 597,50 грн.

В решті частини стягнення пені суд відмовляє з підстав вищезазначених.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Міністерства оборони України задовольнити частково.

2. Стягнути з філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Центральний ремонтний завод засобів зв'язку" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 13/24, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Солом'янський район, проспект Повітрофлотський, буд. 6, , банк одержувач - Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО банку одержувача - 820172, р/р 8611) пеню за порушення пп. 1) п. 7.2 договору в сумі 186 936(сто вісімдесят шість тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 76 коп., пеню за порушення пп. 2) п. 7.2 договору в сумі 39 597(тридцять дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто сім) грн. 50 коп. та судовий збір в розмірі 6796(шість тисяч сімсот дев'яносто шість) грн. 03 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 11.04.2016