РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №910/12640/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД"

про виконання обов'язку в натурі

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від позивача - Кича Д.О., представник за довіреністю;

Від відповідача - Свіщ О.А., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київсільелектро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" (відповідач) про зобов'язання ТОВ "Карт-Ойл ЛТД" поставити ПАТ "Київсільелектро" нафтопродукти за договором №1140 від 20.03.2014, визначені накладною №3104 від 08.08.2014 за виключенням вже поставлених та в разі відмови відповідача виконати умови договору в натурі, стягнути з нього грошові кошти за непоставлені нафтопродукти з урахуванням індексацій них втрат та 3% відсотків річних за користування чужими коштами в сумі 298098,86 грн. (218697,61 грн + 74565,95 грн + 4835,31 грн).

04.06.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подана заява про уточнення предмету спору, в якій позивачем зазначено, що на виконання вимог ухвали суду від 20.05.2015 (в якій зазначено про неможливість задоволення альтернативних позовних вимог), позивач визначився та згідно поданої заяви просить суд повернути грошові кошти за непоставлені нафтопродукти з урахуванням індексаційних втрат та 3% річних за користування чужими коштами в сумі 298 098,86 грн., 218697,61 грн. - заборгованість, 74 565,95 грн. - інфляційні втрати, 4 835,31 грн. - 3% річних.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених в постанові від 12.01.2016 щодо визначення характеру даної заяви, суд вказує наступне.

Відповідно до п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Вказана заява про уточнення предмета позову подана 04.06.2015, розцінена судом як заява про зміну предмета позову та прийнята судом до розгляду.

Відповідно до 4 ст. 22 ПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що відповідач сумлінно, своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов'язання по поставці нафтопродуктів. Згідно з умовами п. 5.2, 8.3 Договору ризик випадкової загибелі, псування, втрати продукції переходить на Покупця, а такі облікові картки не поновлюються.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі №910/12640/15 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Київсільелектро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" про стягнення 298098,86 грн. відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015 у справі №910/12640/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.01.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2015р. у справі №910/12640/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами повторного автоматичного розподілу справа №910/12640/15 передана для подальшого розгляду судді Борисенко І.І.

Ухвалою суду від 22.01.2016 прийнято справу до свого провадження суддею Борисенко І.І.

18.02.2016 та 22.02.2016 позивачем подані заяви про зміну предмета позову (вказані заяви є абсолютно ідентичними). Згідно даних заяв позивач просив суд зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Карт-Ойл ЛТД» поставити публічному акціонерному товариству «Київсільелектро» код за наступні нафтопродукти: дизельне паливо W в кількості 5 810 літрів, бензин МУСТАНГ 92 в кількості З 000 літрів, бензин А-95 (економ) в кількості 900 літрів, бензин А-92 в кількості 2 000 літрів, дизельне пальне в кількості 3 000 літрів, бензин А-95 (преміум) в кількості 500 літрів.

Відповідно до 4 ст. 22 ПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд прийняв заяву про зміну предмета позову до розгляду та подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням такої заяви.

У задоволенні заяви позивача про залучення третіх осіб - суб'єктів господарської діяльності, на яких лежить обов'язок заправки автомобілів ПАТ «Київсільелектро» на АЗС, відповідно до наданого відповідачем переліку, суд відмовив за недоведеністю того, що рішення у справі вплине на права та обов'язки третіх осіб щодо однієї з сторін спору.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

20.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Карт-Ойл ЛТД" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Київсільелектро" (покупець) укладено договір №1140 купівлі-продажу нафтопродуктів (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (далі - продукція) а саме, нафтопродукти відпускних облікових картках відповідно до умов цього договору. Термін дії відпускних облікових карток-талонів становить від одного до трьох календарних місяців з моменту їх отримання покупцем.

Кількість, найменування та ціна продукції вказується в видатковій накладній, рахунку-фактурі на оплату, який видається постачальником покупцю на підставі усної заявки останнього і є невід'ємною частиною цього договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що приймання продукції по кількості та якості провадиться покупцем відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155.

Згідно із п. 2.1. Договору, умови розрахунків - передплата. Покупець зобов'язується оплатити 100 % вартості продукції, зазначеної в рахунку-фактурі на оплату, до моменту поставки продукції протягом 1 (одного) банківського дня з дати виставлення рахунку-фактури. Датою здійснення оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що підставою для здійснення оплати за продукцію, що поставляється у відповідності до даного договору, є рахунок-фактура постачальника. Перерахування коштів на підставі рахунку-фактури покупець зобов'язаний здійснити в термін, зазначений у п. 2.1. цього договору. У випадку надходження коштів на поточний рахунок постачальника після зазначеного терміну чи у випадку надходження коштів не на підставі рахунку-фактури, постачальник має право не виконувати заявку покупця на відвантаження продукції і повернути кошти покупцю.

Відповідно до п. 2.3. Договору, остаточні розрахунки сторін за даним договором по кожній поставці продукції здійснюються на підставі накладної або акту прийому-передачі продукції.

Згідно з п. 2.4. Договору, постачальник має право скоригувати вартість продукції після закінчення терміну дії відпускних облікових карток-талонів та провести заміну наявних у покупця, облікових карток - талонів.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що нафтопродукти постачаються шляхом заправки автомобілів покупця на АЗС постачальника після пред'явлення відпускної облікової картки.

Згідно з п. 3.2 Договору відпускні облікові картки видаються покупцю постачальником після оплати останнім вартості нафтопродуктів відповідно до наданого рахунку-фактури на підставі довіреності встановленого зразка.

Відповідно до п. 3.3. Договору, поставка партії продукції вважається погодженою, а заявка покупця вважається прийнятою постачальником до виконання з дати виставлення постачальником рахунку-фактури. Обсяг заявки, прийнятий до виконання, визначається найменуванням продукції і її кількістю, зазначеними у рахунку-фактурі.

Остаточна кількість продукції, що поставляється відповідно до даного договору, визначається на підставі накладних, актів прийому-передачі продукції, дані яких служать підставою для проведення остаточних взаєморозрахунків (п. 3.4.).

Пунктом 8.1. договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2014 року.

Відповідач 05.08.2014 виставив позивачу рахунок на оплату №2552 на суму 220 975,01 грн. наступної продукції: дизельне паливо W - 5000 л., бензин "Мустанг 92" - 3000 л.; бензин А-95 (економ) - 1000 л.; бензин А-92 - 2000 л.; дизельне пальне - 3000 л.; бензин А-95 (преміум) - 500 л.

Позивачем здійснено оплату вказаного рахунку, що підтверджується випискою по рахунку за 06.08.2014.

На виконання умов договору відповідачем поставлено та позивачем прийнято (за довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей від 07.08.2014 №317) нафтопродукти кількістю 14500 л. на загальну суму 220975,01 грн., що підтверджується видатковою накладною №3104 від 08.08.2014.

Позивач зазначає, що у період з 08.08.2014 по 10.08.2014 частина талонів викрадені невідомими особами, на підтвердження чого позивачем надано витяг з ЄРДР, відповідно до якого Києво-Святошинський РВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження №0002473 за ознаками ч. 3 ст. 185, за фактом вчинення, в період часу з 08.08.2014 по 10.08.2014 невідомими особами викрадення талонів на 14500 літрів пального, чим заподіяно ПАТ "Київсільелектро" матеріального збитку на суму 220 975,01 грн.

11.08.2014 позивач звернувся до відповідача з проханням заблокувати талони, що отримані позивачем 08.08.2014.

29.10.2014 позивач звернувся до відповідача з листом вих. 7-20 від 29.10.2014, в якому просив відповідача повернути вартість талонів в кількості 5500 л. на суму 83325,00 грн., термін дії яких закінчився 08.10.2014р. та надавати РВ ГУ МВС України у Київській області та позивачу інформацію про можливі спроби реалізації талонів на суму 133214,33 грн. на 8710 л. палива.

Відповідач листом вих. №15/12 від 15.12.2014 повідомив позивача про блокування талонів позивача та відсутність підстав для повернення вартості талонів в кількості 5500,00 літрів на загальну суму 83325,00 грн.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідно до умов договору та Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, покупець придбав зазначені нафтопродукти та залишив їх на відповідальному зберіганні у постачальника до моменту фактичного отримання їх по відпускних облікових картках (талонах).

Оскільки, на думку позивача, поставка нафтопродуктів відбулась частково, останній звернувся до відповідача з претензією вих. 12-35 від 18.02.2015 в якій вимагав надати можливість позивачу отримати оплачені нафтопродукти перевидавши облікові картки, у разі якщо перевидача облікових карток неможлива - повернути грошові кошти сплачені за нафтопродукти, які фактично не були поставлені. Вказана вимога відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи зазначене, позивачем згідно останньої заяви про зміну предмета позову заявлено вимогу про зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Карт-Ойл ЛТД» поставити публічному акціонерному товариству «Київсільелектро» код за наступні нафтопродукти: дизельне паливо W в кількості 5 810 літрів, бензин МУСТАНГ 92 в кількості 3 000 літрів, бензин А-95 (економ) в кількості 900 літрів, бензин А-92 в кількості 2 000 літрів, дизельне пальне в кількості 3 000 літрів, бензин А-95 (преміум) в кількості 500 літрів.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014.

Позивачем, на виконання взятих на себе зобов'язань за договором, здійснено оплату виставленого відповідачем рахунку на оплату № 2552 від 05.08.2014 на суму 220975,01 грн., що підтверджується випискою по рахунку за 06.08.2014.

В свою чергу, відповідачем поставлено та позивачем прийнято продукцію на загальну 220975,01 грн., що підтверджується видатковою накладною №3104 від 08.08.2014.

На виконання вказівок, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 12.01.2016, судом встановлено наступне.

Рахунок на оплату №2552 від 05.08.2014, видаткова накладна №3104 від 08.08.2014, довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей від 07.08.2014 №317 містять посилання на договір №119 від 22.02.2011.

На уточнюючи запитання суду сторонами підтверджено, що поставка та оплата продукції здійснювалась за укладеним між сторонами договором №1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014, а зазначення в накладній договір №119 від 22.02.2011 є технічною помилкою бази даних.

Судом не встановлено обставин укладення між сторонами договору від 22.02.2011 №119, натомість суду підтверджено, що спірні правовідносини між сторонами виникли саме за договором № 1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що поставка оплаченої ним продукції вважається завершеною після фактичного її отримання позивачем по облікових картках (талонах).

Згідно з п. 3.2. договору, відпускні облікові картки видаються покупцю постачальником після оплати останнім вартості нафтопродуктів відповідно до наданого рахунку-фактури на підставі довіреності встановленого зразка.

Як вбачається із матеріалів справи та зазначено сторонами, на підставі договору позивач отримав від відповідача попередньо оплачену продукцію у формі талонів на загальну суму 220975,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як встановлено п 1.1. договору, відповідач зобов'язався поставити та передати у власність нафтопродукти відпускних облікових картках, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити нафтопродукти.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що нафтопродукти постачаються постачальником шляхом заправки автомобілів покупця на АЗС постачальника після пред'явлення відпускної облікової картки.

Як встановлено судом, за умовами укладеного договору, поставка відповідачем позивачу нафтопродуктів здійснюється шляхом заправки автомобілів позивача на АЗС відповідача після пред'явлення відпускної облікової картки.

В Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року № 281/171/578/155 (надалі - Інструкція) наведено визначення терміну талон, відповідно до якого, це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Пунктом 10.3. вказаної Інструкції визначено порядок відпуску нафтопродуктів, відповідно до п.п. 10.3.3. якого відпуск нафтопродуктів здійснюється за талонами.

Таким чином, у відповідності до умов договору, позивачем було придбано нафтопродукти на суму 220975,01 грн. у формі облікових карток (талонів) на підставі яких має здійснюватись постачання відповідних нафтопродуктів. При цьому, для відпуску оплачених нафтопродуктів позивач має пред'явити облікові картки (талони), що підтверджують право позивача на отримання відповідних нафтопродуктів.

Як встановлено судом, відповідач, на виконання умов договору передав відповідачу відпускні облікові картки на нафтопродукти загальною вартістю 220975,01 грн., за якими мав здійснюватись відпуск нафтопродуктів.

Відповідно до п. 5.2 Договору ризик випадкової загибелі, псування, втрати Продукції переходить на Покупця з дати поставки.

Відповідно до п. 8.3., п. 4.2.4. договору, у разі втрати покупцем облікових карток або їх значного пошкодження, такі облікові картки не поновляються; покупець зобов'язаний забезпечити заправку автомобілів покупця після закінчення строку дії договору по відпускних облікових картках, якщо вони були оплачені покупцем, але залишилися нереалізованими.

При цьому, сторонами погоджено, що втрачені позивачем облікові картки (талони) не поновлюються відповідачем, а відтак і не здійснюється відпуск нафтопродуктів за картками, які втрачені.

Разом з тим, як вказано самим позивачем, частина відпускних облікових карток (талонів), були викрадені у позивача невідомими особами.

Отже, судом встановлено, що умовами договору сторони погодили, що втрачені позивачем облікові картки не поновлюються, відпуск нафтопродуктів здійснюється за наявними у позивача обліковими картками (талонами), а договір не містить положень про обов'язок відповідача здійснювати відпуск нафтопродуктів за відсутності карток у разі їх викрадення, видачу нових карток чи повернення позивачу коштів, які сплачені за нафтопродукти у такому випадку.

Водночас, матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів того, що втрачені облікові картки не були реалізовані, а умовами договору не передбачено обов'язку відповідача здійснювати блокування талонів чи вести облік реалізованих позивачем талонів.

Судом, також враховані пояснення відповідача, згідно яких останній позбавлений можливості здійснити блокування талонів позивача, у зв'язку із великою кількістю АЗС на яких здійснюється відпуск нафтопродуктів, відповідач власних АЗС не має та є підприємством-покупцем і здійснює лише продаж талонів.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність порушення договірних зобов'язань за договором №1140 купівлі-продажу нафтопродуктів від 20.03.2014 з боку відповідача.

Також, відповідно до наданого позивачем витягу з ЄРДР, Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження №0002473 за ознаками ч. 3 ст. 185, за фактом вчинення, в період часу з 08.08.2014 по 10.08.2014 невідомими особами викрадення талонів на 14500 літрів пального, чим заподіяно ПАТ "Київсільелектро" матеріального збитку на суму 220975,01 грн.

В листі вих. 7-20 від 29.10.2014 позивач просив відповідача повернути вартість талонів в кількості 5500 л. на суму 83325,00 грн., термін дії яких закінчився 08.10.2014р. та надавати РВ ГУ МВС України у Київській області та позивачу інформацію про можливі спроби реалізації талонів на суму 133214,33 грн. на 8710 л. палива.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ризик випадкової загибелі, псування, втрати продукції переходить на покупця з дати поставки.

Згідно з ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, як було встановлено судом вище, умовами договору передбачено, що поставка продукції здійснюється шляхом заправки автомобілів позивача на АЗС після пред'явлення відпускної облікових карток, які були втрачені відповідачем, що унеможливлює здійснення відпуск нафтопродуктів.

Оскільки, судом встановлено, що відпуск нафтопродуктів здійснюється за наявними у позивача обліковими картками (талонами), умовами договору передбачено, що позивачем облікові картки не поновлюються, договором не передбачено обов'язку відповідача здійснювати відпуск нафтопродуктів за відсутності карток у разі їх викрадення, видачу нових карток чи повернення позивачу коштів, які сплачені за нафтопродукти у такому випадку, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що викрадені картки не були реалізовані, суд дійшов висновку про відсутність обов'язку у відповідача здійснити поставку наступних нафтопродуктів: дизельне паливо W в кількості 5 810 літрів, бензин МУСТАНГ 92 в кількості З 000 літрів, бензин А-95 (економ) в кількості 900 літрів, бензин А-92 в кількості 2 000 літрів, дизельне пальне в кількості 3 000 літрів, бензин А-95 (преміум) в кількості 500 літрів, а у позові в цій частині слід відмовити.

Надані позивачем рішення інших судових справ, не стосуються предмета спору у даній справі, а обставини на яких ґрунтується рішення суддів у інших справах пов'язані з оцінкою доказів, з якими суд не зв'язаний в даній справі в силу вимог ст. 43 ГПК України.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.04.2016

Суддя І.І. Борисенко