КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа№ 910/3716/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Сич Є.Ю. - представник за довіреністю від 01.03.2016 року;

від відповідачів: 1) Пархомчук Р.І. - представник за довіреністю від 16.03.2016 року;

2) не з'явились;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року

у справі № 910/3716/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг - Плюс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл"

2) Командитного товариства "Д-Груп"

Третя особа Товариство з обмеженою відповідальнітю "Бізнес Парк"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 15.08.2000 року укладеного між Командитним товариством "Корпорація "Веда", правонаступником якого є Командитне товариство "Д-Груп", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромейл", предметом якого є нежиле приміщення корпус № 2, літ "Р", розташоване вздовж вул. Металістів за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 загальною площею 4 705, 0 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані набуттям позивачем права власності на вказане майно на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2011 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес парк", в той час, як 26.02.2016 року здійснено державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" на спірне майно на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 року у справі № 910/22897/14.

Одночасно з поданням позову, Товариством з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення (літ "Р") загальною площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" про вжиття заходів до забезпечення позову.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, відповідач 1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій ухвалу скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що захід забезпечення позову не відповідає розумності та обґрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, оскільки у даній справі не вирішується спір про право власності на майно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 11.04.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 11.04.2016 року заперечував доводи апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні 11.04.2016 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити.

Представники відповідача 2 та третьої особи у судове засідання 11.04.2016 року не з'явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до відповідачів із позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу від 15.08.2000 року.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, позивач зазначив, що існує велика ймовірність того, що відповідач 1 не дочекавшись остаточного рішення по справі № 910/3716/16 може у будь-який час реалізувати спірне приміщення третім особам або передати його в іпотеку.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову повинна здійснюватися з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарським судом повинна враховуватися наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а саме - чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (Постанова Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Задовольняючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує імовірність відчуження Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромейл" нежилих приміщень загальною площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, що фактично унеможливить повернення такого майна Товариству з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" та у подальшому ускладнить реалізацію рішення у даній справі у разі задоволення позову.

При цьому, позивачем надано роздруківку з Інтернет-сайту http://olx.ua, на якому розміщено оголошення про продаж нежилого приміщення площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33.

Таким чином, суд першої інстанції дійщов висновку, що у даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" зазначає про наявність у нього певних прав на нежиле приміщення площею 4 242, 4 кв.м. літ "Р", розташованого за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33 на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2011 р., укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізнес парк", в той час як з матеріалів справи вбачається ризик відчуження вказаного майна.

Однак, колегія суддів не погоджується із даними висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, як зазначалося вище, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарським судом враховується наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Проте, судом першої інстанції не було враховано того факту, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору фінансового лізингу від 15.08.2000 року, укладеного між відповідачами.

При цьому, заходи забезпечення позову виходять за межі предмету позову, оскільки стосуються прав та обов'язків сторін за договором фінансового лізингу, стороною якого позивач не являється.

Крім того, колегія суддів зазначає, що застосування такого способу забезпечення позову як арешт майна відповідача може застосовуватись судом у разі, коли предметом позову є матеріально-правова вимога, у разі задоволення якої позивач набуде відповідне майно у власність.

Отже, колегія суддів вказує, що застосований захід забезпечення позову не відповідає розумності та обґрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, оскільки у даній справі не вирішується спір про право власності на зазначені приміщення.

До того ж, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що у Господарському суді міста Києва розглядалася справа № 910/22897/13 про визнання права власності на нежиле приміщення (літ. «Р»), загальною площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Смоленська, 31-33 на підставі договору фінансового лізингу від 15.08.2000 року.

Відповідачем по вказані справі виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Плюс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2014 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірне майно.

Отже, при розгляді справи № 910/22897/13 розглядалося питання щодо встановлення належного власника вищевказаного майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 року визнано за ТОВ «Євромейл» право власності на нежиле приміщення (літ. «Р»), загальною площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33. Дане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 року.

26.02.2016 року здійснено реєстрацію права власності ТОВ «Євромейл» на нежиле приміщення (літ. «Р»), загальною площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини ці основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, накладаючи арешт на нежиле приміщення (літ. «Р»), загальною площею 4 242, 4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 31-33, суд першої інстанції порушив права власника майна щодо розпорядження вказаним майном. При цьому, суд не врахував відсутність зв'язку між вибраним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги у даній справі.

Також, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції неправомірно визнано обґрунтованим посилання позивача на те, що наявність оголошення в мережі інтернет на сайті OLX.ua про продаж нежилого приміщення (літ. «Р») загальною площею 4242,4 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. Смоленська, 31-33, з огляду на те, що будь-які докази розміщення цього оголошення саме ТОВ «Євромейл» відсутні.

Щодо зазначення позивачем в суді апеляційної інстанції про те, що спірне майно наразі передано до статутного капіталу ТОВ «Стар Девелопмент», то колегія суддів зазначає, що суд не вважає за необхідне вивчати це питання, оскільки в будь-якому випадку заявник та інші особи не мають право втручатися у вільне володіння, користування та розпорядження майном, власником якого визнано ТОВ «Євромейл» згідно рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 року у справі № 910/22897/13, яке набрало законної сили і є обов'язковим на всій території України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Таким чином, з огляду на встановлені апеляційним господарським судом фактичні обставини справи, судова колегія приходить до висновку ухвала Господарського суду міста Києва від 10.03.2014 року підлягає скасуванню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/3716/16 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/3716/16 скасувати.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" про вжиття заходів до забезпечення позову залишити без задоволення.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техноторг-Плюс" (03061, м. Київ, вул.. Миколи Шепелєва, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромейл" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12; ) 1 378, 00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи № 910/3716/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко