РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа №910/4651/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Кот Т.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт", м. Київ,
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Швейпром", м. Київ,
простягнення 89 223,11 грн.
за участю представників сторін:

від позивача:Куценко О.О. (довіреність б/н від 07.03.2016р.)
від відповідача:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (надалі - ТОВ "Текстиль-Контакт", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Швейпром" (надалі - ТОВ "Фірма "Швейпром") про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 24 000,00 грн., пені у розмірі 18 538,83 грн., 10% річних у розмірі 4 786,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі 41 897,43 грн.

Ухвалою від 18.03.2016р. за вказаним позовом господарським судом міста Києва порушено провадження у справі №910/4651/16 та призначено розгляд справи на 30.03.2016р.

29.03.2016р. через відділ діловодства та документообігу (канцелярія) суду від позивача надійшли документи для залучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.03.2016р. відкладено розгляд справи на 11.04.2016р., у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Представник позивача - ТОВ "Текстиль-Контакт" у судовому засіданні призначеному на 11.04.2016р. просив розглянути справу за наявними в ній доказами та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач вимоги ухвал суду про: порушення провадження від 18.03.2016р. та відкладення розгляду справи від 30.03.2016р. не виконав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

При цьому, необхідно зазначити, що ухвали суду про: порушення провадження у справі від 22.03.2016р. та відкладення розгляду справи від 30.03.2016р. відправлені на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 02660, місто Київ, вулиця Милославська, будинок 58

Пунктом 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. визначено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідною інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом..

Відповідач також не скористався наданим Господарським процесуальним кодексом України правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 59 ГПК України, з нормативно обґрунтованими поясненнями по суті заявлених вимог.

Пунктом 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. визначено, що в разі якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від сторін до Господарського суду міста Києва не надходило.

Враховуючи те, що неявка належним чином повідомленого відповідача не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/4651/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписом ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

20.08.2012р. між ТОВ "Текстиль-Контакт" (надалі - продавець) та ТОВ "Фірма "Швейпром" (надалі - покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №203 (надалі - договір), згідно із п. 1.1. якого продавець зобов'язується продати, а покупець прийняти і оплатити товар на умовах EXW (франко-склад продавця) або за додатковою згодою сторін FCA (франко-перевізник, склад продавця або база перевізника) згідно "Ікотермс"-2010.

Погоджена сторонами кількість, асортимент та ціна за одиницю товару вказуються продавцем у видатковій накладній, а прийнята представником покупця партія товару за видатковою накладною свідчить про погодження сторонами найменування, асортименту, кількості та ціни партії товару, яка вказана у видатковій накладній (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору загальний обсяг купівлі-продажу за цим договором на умовах EXW (франко-склад продавця) становить 700 000,00 грн. Вартість кожної окремої окремої партії товару вказується продавцем у видаткові накладній на партію товару, яка є невід'ємною частиною договору.

Згідно п. 2.1. договору покупець повинен здійснити 100% попередню оплату відповідної партії товару протягом строку, вказаного у рахунку продавця, якщо видатковою накладною не буде передбачено інший порядок

У разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п. 2.1. договору, покупець на вимогу продавця зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також сплатити 10% річних від простроченої суми (п. 3.2. договору).

Виходячи з умов п. 3.2. договору сторони дійшли домовленості про збільшення позовної давності за вимогою про сплату пені, і відповідно до названого пункту договору вона складає п'ять років.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року та належного виконання зобов'язань за договором.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов договору відповідачу продано товар на загальну суму розміром 81 991,12 грн., останній, в свою чергу, лише частково виконав свій обов'язок по сплаті товару на суму 57 991,12 грн.

Отже, внаслідок порушення зі сторони відповідача умов договору в частині проведення розрахунків, у ТОВ "Фірма "Швейпром" утворилась заборгованість зі сплати основного боргу в розмірі 24 000,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання умов договору позивачем також нараховано пеню у розмірі 18 538,83 грн., 10% річних у розмірі 4 786,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 41 897,43 грн.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору від 20.08.2012р., позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 81 991,12 грн., що підтверджується видатковими накладними за період з 24.09.2012р. по 26.09.2012р.: ВН № 3606 на суму 65 727,86 грн., ВН № 3614 на суму 4 743,60 грн., ВН № 3610 на суму 5 232,10 грн., ВН № 3608 на суму 3 170,68 грн. від 24.09.2012р. та ВН № 3904 на суму 3 116,88 грн. від 26.09.2012р.(належним чином засвідчені позивачем копії, яких знаходяться в матеріалах справи, а оригінали досліджено у судовому засіданні), які підписано представниками позивача та відповідача (довіреність для отримання видано на ім'я ОСОБА_2) та скріплено печатками.

ТОВ "Текстиль-Контакт" виставлено для оплати отриманого відповідачем товару:

- рахунок № 5250 від 25.09.2012р. на суму 78 874,24 грн., що включає в себе видаткові накладні №3606, №3614, №3610 та №3608;

- рахунок № 3904 від 26.09.2012р. на суму 3 116,88 грн., що включає в себе видаткову накладну № 3904.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем частково сплачена заборгованість по рахунку №5250 від 25.09.2012р. на загальну суму 54 874,24 грн., що підтверджується, зокрема, платіжними дорученням № 281 від 25.06.2013р. на суму 3 000,00 грн., № 219 від 26.06.2013р. на суму 5 874,24 грн., №244 від 12.07.2013р. на суму 5 000,00 грн., № 276 від 17.07.2013р. на суму 5 000,00 грн., № 311 від 23.07.2013р. на суму 1 000,00 грн., № 331 від 30.07.2013р. на суму 5 000,00 грн., № 370 від 29.08.2013р. на суму 4 000, 00 грн., № 412 від 25.09.2013р. на суму 13 000,00 грн., № 326 від 26.09.2013р. на суму 2 000, грн., № 465 від 31.10.2013р. на суму 5000, 00 грн., № 105 від 13.03.2014р. на суму 2 000,00 грн., № 111 від 14.03.2014р. на суму 3 000,00 грн. та № 67 від 17.03.2014р. на суму 1 000,00 грн.

Виходячи з вищевказаних часткових оплат, сума основного боргу по рахунку № 5250 від 25.09.2012р. становить 24 000,00 грн. (78 874,24 грн. - 54 874,24 грн.)

Згідно платіжного доручення № 465 від 31.10.2013р., відповідачем сплачено кошти у розмірі 3 116,88 грн., а отже має місце повне виконання обов'язку по сплаті отриманого товару за видатковою накладною № 3904 від 26.09.2012р.

Пунктом 2.1. договору сторони погодили, що покупець зобов'язується оплатити кожну придбану за цим договором партію продукції протягом строку, вказаного у рахунку продавця, якщо видатковою накладною не буде передбачений інший порядок оплати.

Дослідивши надані позивачем видаткові накладні, суд зазначає, що видаткові накладні №3606, №3614, №3610 та №3608 містять посилання про оплату товару протягом 20 банківських днів після його отримання, а видаткова накладна №3904 - протягом 18 банківських днів після його отримання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором № 203 від 20.08.2012р. зобов'язання виконав не в повному обсязі, товар у визначений договором строк не оплатив, що підтверджується бухгалтерською довідкою № 173/2 від 16.03.2016р., складеною головним бухгалтером ТОВ "Текстиль-Контакт".

Відповідно до умов п. 2.1. договору та вимог ст. 530 ЦК України, відповідач повинен був оплатити видаткові накладні №3606, №3614, №3610 та №3608 від 24.09.2012р. та № 26.09.2012р. у строк до 22.10.2012р.

Згідно із ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із первинних документів та бухгалтерської довідки про стан заборгованості від 16.03.2016р. за №173/2. відповідачем не здійснено оплату отриманого товару у розмірі 24 000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог.

За таких обставин, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в частині 24 000,00 грн. та не спростував заявлених позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги ТОВ "Текстиль-Контакт" про стягнення з ТОВ "Фірма "Швейпром" основного боргу у розмірі 24 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення пеню нараховану на суму основного боргу за період з 18.03.2014р. по 14.03.2016р. у розмірі 18 538,83 грн.

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно п.3.2. договору сторони визначились, що в разі недотримання термінів оплати продукції, зазначених у п. 2.1. договору, покупець на вимогу продавця зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також сплатити 10% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені (п.2.ч.2. ст. 258 ЦК України).

Як вже було встановлено судом, пунктом 3.2. договору сторони збільшили спеціальну позовну давність щодо стягнення пені, встановивши, що вона складає 5 років.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013р. визначено, що умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, суд наголошує, що вищевказаний у ч.6 ст. 232 ГК України шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає лише максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором)

У п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. роз'яснено, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок пені позивачем виконано за період з 18.03.2014р. по 14.03.2016р.

Згідно умов договору зобов'язання по сплаті основного боргу за проданий товар мали бути виконанні у строк до 22.10.2012р., а отже нарахування пені згідно ч.6 ст. 232 ГК України повинно здійснюватись у період з 23.10.2012р. по 22.04.2013р.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені нарахованої у період з 18.03.2014р. по 14.03.2016р. у розмірі 18 538,83 грн. є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 4 786,85 грн. 10 % річних за період з 18.03.2014р. по 14.03.2016р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п. 3.2. договору сторони зазначили, що за прострочення оплату товару покупець на вимогу продавця зобов'язаний сплатити 10% річних від простроченої суми та саму суму боргу із врахуванням індексу інфляції.

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2400018.03.2014 - 14.03.201672810 %4786.85

Судом перевірено розрахунок відсотків позивача та встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, внаслідок чого позов в цій частині також підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі, а саме: 4 786,85 грн.

Стосовно розрахунку позивачем суми індексу інфляції господарський суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Розрахунок суми боргу із врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Сума боргу (грн.)Період заборгованостіСукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
2400018.03.2014 - 14.03.20161.744
Отже, виходячи із вищенаведеного розрахунку (24 000,00 грн. х 1.746 - 24 000,00 грн. = 17 904,00 грн.), суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат на суму 17 904,00 грн.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги нормативно та документально доведені, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме: 24 000,00 грн. - основний борг, 4 786,85 грн. - 10% річних та 17 904,00 грн. - інфляційні втрати.

Витрати по сплаті судового збору, з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва. -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Швейпром" (02660, місто Київ, вулиця Милославська, будинок 58, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (02081, місто Київ, вулиця Сортувальна, будинок 2, ) основний борг у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп., 10% річних у розмірі 4 786 (чотири тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 17 904 (сімнадцять тисяч дев'ятсот чотири) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 721 (сімсот двадцять один) грн. 11 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 13.04.2016 року.

Суддя В.В. Князьков