КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/29459/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Шевченка Е.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу № 263 від 08.02.2016 року Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року

у справі № 910/29459/15 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання договору укладеним

за участю представників сторін:

від позивача: Дядько Г.П., довіреність №06 від 04.01.2016 року, Глушкова Г.В., довіреність №07 від 04.01.2016 року

від відповідача: Демчук О.В., довіреність №14-94 від 18.04.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (відповідач у справі) з позовом про визнання укладеним договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» на умовах, які запропоновані позивачем в проекті договору (а.с. 6-9).

Позов обґрунтовано тим, що позивачем на адресу відповідача був направлений проект договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, від підписання якого Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовилось. Враховуючи вимоги Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» щодо постачання природного газу виключно на основі укладеного між сторонами договору, та беручи до уваги відмову відповідача від підписання договору, відсутність оформленого відповідачем протоколу розбіжностей, позивач відповідно до ст. 181, 187 Господарського кодексу України просить визнати договір купівлі-продажу природного газу укладеним в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 67-75).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем порушений визначений Господарським кодексом України порядок укладення договорів, Комунальним підприємством «Лисичанськтепломережа» при направленні відповідачу проекту договору не додано всіх обов'язкових для Типового договору додатків, крім того направлений проект договору не містить ні підписів уповноважених осіб позивача, ні печаток юридичної особи, що відповідно не може вважатись офертою в розумінні ст. 181 ГК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа», 08.02.2016 року надіслав апеляційну скаргу № 263 від 08.02.2016 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/29459/15 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що місцевим господарським судом було неповно досліджено обставини справи, надано їм невірну правову оцінку, невірно застосовано норми матеріального права, що відповідно є підставою для прийняття нового рішення у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя -Жук Г.А., судді - Мальченко А.О, Шевченка Е.О. та призначено розгляд справи на 06.04.2016 року.

У судовому засіданні 06.04.2016 року представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/29459/15 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.04.2016 року заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2014 року на електрону адресу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» був надісланий в електронному вигляді проект Договору купівлі-продажу природного газу на 2015 рік для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (а.с. 16-21).

Позивач не розглядав надісланий на його адресу примірник договору, надісланий відповідачем, з тих підстав, що зазначений проект договору не містив найменування акцептанта, не був належним чином підписаний та скріплений печаткою відповідача.

Сторони не заперечують, що примірник договору, надісланий відповідачем на адресу позивача є в матеріалах справи, та не містив перелічених реквізитів, підпису відповідача та печатки.

Таким чином відповідач, надсилаючи позивачу оферту не дотримався вимог ст.ст.207, 638, 641 ЦК України та ст.181 ГК України та умов самого проекту договору щодо обов'язкового підписання договору та скріплення його печатками, а тому зазначений проект договору не міг вважатись офертою в розумінні ст. 181 ГК України та підставою для його акцепту з боку Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач, внаслідок недотримання відповідачем процедури укладання договорів, не склав протокол розбіжностей і не надіслав його у 20-ти денний строк відповідачу з підписаним зі свого боку договором.

Натомість, 12 грудня 2014 року (вихідний №3097 а.с. 22) Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» направило директору департаменту реалізації газу ПАТ Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» свій проект договору БО - купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Позивачем наданий до матеріалів справи проект договору №_____-БО_ купівлі-продажу природного газу без дати (а.с. 10-14), за умовами якого продавець зобов'язується надати у власність покупцю природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями обсягом до 5342,0 тис. куб. м з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року (п.п.1.1. - 1.3. договору).

Пункти 5.1.-5.5 договору визначають ціну газу (граничний рівень ціни) - 5900 грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; ПДВ - 20%. Реалізація газу покупцю за зазначеною ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво теплової енергії.

Пунктом 11 договору визначений строк його дії: з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2015 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

09 січня 2015 року позивач отримав від відповідача лист за №26-9559/1.2-14 від 24.12.2014 (а.с. 24) з відмовою в укладанні договору купівлі-продажу природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями у редакції позивача, посилаючись на встановлення позивачем у проекті договору умов, які відрізняються від тих, що передбачені аналогічними договорами укладеними ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з іншими споживачами, що відповідно є порушенням п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Додатком до листа був оригінал договору, надісланий відповідачу 12.12.2014 року.

Зважаючи на вказані неузгодження, договір укладено не було, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про визнання договору купівлі-продажу природного для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, в редакції запропонованій позивачем в проекті договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні.

Згідно з ч. 4-7 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ст.184 ГК України).

Статтею 187 ГК України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в редакції, чинній на дату надіслання позивачем проекту договору відповідачу, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Обов'язкові умови договору між гарантованим постачальником та споживачем природного газу за регульованим тарифом встановлюються в типовому договорі про постачання природного газу.

Гарантований постачальник згідно визначення, наведеного в п. 10 ст. 1 «Про засади функціонування ринку природного газу» в редакції, чинній на дату надіслання позивачем проекту договору відповідачу, - це визначене у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, газопостачальне підприємство, яке не має права відмовити споживачу в укладенні договору на постачання природного газу.

Відповідно до постанови КМУ № 705 від 25.07.2012 Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану), вугільних родовищ за регульованим тарифом, визначена гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії.

Споживач відповідно до п. 22 ст. 1 «Про засади функціонування ринку природного газу» - це юридична особа або фізична особа-підприємець, яка отримує природний газ відповідно до договору про постачання природного газу та використовує його як паливо або сировину.

Згідно з п. 2.2. Статуту КП «Лисичанськтепломережа» предметом діяльності підприємства, крім іншого, є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, постачання пари та гарячої води.

Таким чином, в розумінні наведених вище норм чинного законодавства позивач у справі - Комунальне підприємство «Лисичанськтепломережа» є споживачем, а відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - гарантованим постачальником природного газу за регульованим тарифом.

Відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу, регулюються Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затверджені постановою НКРЕ № 1181 від 13.09.2012 (далі за текстом - Правила), дія яких поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п. 1.5. Правил гарантований постачальник, який здійснює діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом, укладає з усіма споживачами та субспоживачами, для яких відповідно до постанови КМУ № 705 від 25.07.2012 цей постачальник визначений гарантованим та об'єкти газоспоживання яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності даного постачальника, договір на постачання природного газу за регульованим тарифом відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 № 1580, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року за №1155/19893.

Гарантовані постачальники на території здійснення ліцензованої діяльності, затвердженій НКРЕ, не мають права відмовити споживачу (субспоживачу), об'єкти якого розташовані на цій території та для яких відповідно до постанови КМУ № 705 від 25.07.2012 цей постачальник визначений гарантованим, в укладенні договору на постачання природного газу за умови дотримання споживачем вимог законодавства України, зокрема цих Правил та інших нормативних документів.

Відповідно до п.5.1.1. Правил договір на постачання природного газу за регульованим тарифом є документом, який регулює відносини між постачальником природного газу за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на території, затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, і споживачем, та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом укладається відповідно до Типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 року №1580, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2011 року за №1155/19893.

Постачання природного газу без укладення договору з гарантованим постачальником не допускається. Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом не укладається у разі використання природного газу постачальником за регульованим тарифом на власні потреби з власного підтвердженого обсягу.

Таким чином, вищенаведені приписи законодавства є імперативними та визначають, що постачання природного газу відбувається виключно на підставі укладеного договору. Укладення договору на постачання природного газу, якщо запропонований споживачем договір відповідає типовому договору послуг, є обов'язковим.

Разом з цим, положеннями п.5.1.3. Правил визначено, що для укладення договору на постачання природного газу за регульованим тарифом споживач має надати постачальнику природного газу за регульованим тарифом такі документи: заяву про укладення відповідного договору; схему підключення об'єкта газоспоживання до газових мереж; відомості щодо комерційних вузлів обліку природного газу (тип, марка, технічні характеристики тощо); паспортні дані та режим роботи основного газоспоживаючого обладнання; заявку на очікуваний обсяг споживання природного газу до кінця поточного року; копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта); копію сертифіката або декларації про готовність об'єкта до експлуатації, виданих відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461; копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особою, яка уповноважена підписувати договори; довідку про наявність субспоживачів та дані їх комерційних вузлів обліку.

Пунктом 5.1.5. Правил передбачено, що укладення договору на постачання природного газу за регульованим тарифом можливе за умови наявності у споживача комерційного вузла обліку природного газу, що відповідає нормативно-технічним характеристикам для проведення розрахунків.

Враховуючи вищезазначене, місцевим господарським судом вірно зазначено, що для укладення договору купівлі-продажу природного газу необхідним було подання позивачем не лише самого проекту договору, але і подання, визначених п. 5.1.3. договору документів, та зазначення у договорі додатково положень, які передбачені п. 5.1.2. Правил, оскільки згідно затвердженого, постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 року № 1580, Типового договору, його Додатками та невід'ємними частинами є: Додаток -1: перелік комерційних вузлів обліку газу та газоспоживного обладнання та Додаток - 2: договірні обсяги постачання газу на певний рік.

Всупереч вищенаведеним вимогам законодавства, позивачем не надано доказів направлення відповідачеві, визначених п. 5.1.3. Правил документів, не надано доказів оформлення та відповідно направлення разом із проектом договору Додатків, які згідно постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 року № 1580, є невід'ємними частинами договору, посилання на такі додатки відсутні і у самому тексті проекту договору, що відповідно не може свідчити про відповідність наданого позивачем проекту договору купівлі-продажу природного газу Типовому договору, визначеному постановою від 22 вересня 2011 року № 1580.

Позивачем до позовної заяви надано проект договору, який, за твердженнями КП «Лисичанськтепломережа», по змісту повністю відповідав проекту направленому відповідачу у грудні 2014 року, однак, як вбачається із доданого до позовної заяви проекту договору, він не підписаний уповноваженою особою КП «Лисичанськтепломережа», не містить печатки підприємства, що відповідно не може підтверджувати, що саме цей проект договору був направлений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та свідчити про дотримання КП «Лисичанськтепломережа» вимог ст. 181 ГК України щодо обов'язкового підписання договору та скріплення його печатками.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання особою права на укладення договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі №6-110цс12, постанові Вищого господарського суду України від 20.02.2012 року у справі №14/165.

Разом з тим згідно імперативних приписів ч.3 ст.84 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Як роз'яснено в п.9.9 постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення», у рішенні про спонукання укласти договір зазначаються умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект цього договору, наприклад: «Вважати договір (найменування договору) укладеним на умовах поданого (найменування позивача) проекту цього договору», а в разі необхідності - з викладенням у рішенні умов (пунктів) договору повністю або в певній частині.

З огляду на вищезазначене, а також те, що поданий позивачем проект договору купівлі-продажу природного газу не відповідає Типовому договору, затвердженому постановою НКРЕ від 22 вересня 2011 року № 1580, оскільки не містить обов'язкових та невід'ємних для такого договору Додатків, поданий відповідачеві з порушенням порядку визначеному розділом 5 Правил користування природним газом для юридичних осіб, затверджених НКРЕ від 13.09.2012 року №1182, щодо надання обов'язкових документів, та окрім того, оформлений з порушенням загальних вимог ст. 181 ГК України щодо порядку укладання господарських договорів, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду міста Києва про відсутність підстав для задоволення заявленого позову та визнання договору укладеним при відсутності всіх визначених законом необхідних умов договору.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/29459/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Лисичанськтепломережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/29459/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/29459/15 залишити без змін.

3. Справу №910/29459/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

Е.О. Шевченко