КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 925/25/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Корсакової Г.В.

Власова Ю.Л.

За участі представників сторін:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба утримання будинків " Митниця" Черкаської міської ради" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2016 по справі № 925/25/16 (суддя А.В. Васянович)

за позовом Приватного підприємства "КИТ-3"

до Комунального підприємства Служба утримання будинків"Митниця" Черкаської міської ради"

про стягнення 41 724 грн. 93 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.01.2016 по справі № 925/25/16 позов Приватного підприємства "КИТ-3" до Комунального підприємства "Служба утримання будинків"Митниця" Черкаської міської ради" про стягнення 41 724 грн. 93 коп. - задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з комунального підприємства Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради" на користь приватного підприємства "КИТ-3", 25 775 грн. 52 коп. боргу, 14 924 грн. 03 коп. інфляційних втрат, 1 025 грн. 38 коп. 3% річних та 1 378 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивовано тим, що відповідачем всупереч умов укладеного з позивачем договору не було здійснено у визначений строк розрахунок за виконані позивачем роботи в сумі 25 775,52 грн., виконання яких підтверджується двосторонньо підписаним актом виконаних робіт. Також, а прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, судом першої інстанції було присуджено до стягнення з посиланням на припис ст. 625 Цивільного кодексу України 14 924 грн. 03 коп. інфляційних втрат та 1 025 грн. 38 коп. 3% річних за період прострочення з 28.08.2014 по 24.12.2015. Крім того, в оскаржуваному рішенні судом відмовлено відповідачу у розстрочці рішення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення частково та прийняти нове, яким затвердити порядок сплати заборгованості: березень 2016 - 13 908,24 грн., квітень 2016 - 13 908,24 грн., травень 2016 - 13 908,24 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що приймаючи рішення в першому ж судовому засіданні суд позбавив відповідача можливості довести обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, зокрема те, що станом на 01.01.2016 заборгованість мешканців за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій становить 2 646 652,84 грн., що в свою чергу не дає можливості вчасно сплачувати підрядним організаціям кошти, в тому числі і позивачу. Відповідач клопотав про розстрочку виконання рішення суду, зазначене клопотання залишене судом першої інстанції без задоволення та не враховано тяжкий стан підприємства відповідача.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради" по справі № 925/25/16 передано на розгляд колегії суддів у складі:Смірнова Л.Г. - головуючий суддя, судді - Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 по справі № 925/25/16 апеляційна скарга Комунального підприємства "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради" прийнята до провадження та призначена до розгляду на 02.03.2016.

Розпорядженням керівника апарату від 02.03.2016, у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи № 925/25/16.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба утримання будинків"Митниця" Черкаської міської ради" по справі № 925/25/16 розподілено для розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба утримання будинків"Митниця" Черкаської міської ради" по справі № 925/25/16 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., розгляд апеляційної скарги призначено на 29.03.2016.

В судове засідання 29.02.2016 позивач та відповідач (апелянт) представників не направили, через канцелярію суду заяв та клопотань не подавали, про розгляд справи повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження, а ухвала Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 про призначення судового засідання на 29.03.2016 вручена позивачу (поштове повідомлення 212) та відповідачу (поштове повідомлення 204).

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представників сторін, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 08.05.2014 між комунальним підприємством Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради" (замовник) та приватним підприємством "КИТ-3" (підрядник) було укладено договір на виконання робіт по поточному ремонту №95.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору замовник зобов'язався передати, а підрядник - прийняти на себе організацію і виконання робіт по поточному ремонту стиків зовнішніх стінових панелей житлового будинку №2 по вул. С.Смірнова, який перебуває на обслуговуванні комунального підприємства Служба утримання будинків "Митниця".

Загальна вартість договору складається згідно актів прийому - передачі виконаних робіт по формі №КБ-2в та довідки форми КБ-3 (п. 2.1. договору).

Згідно п. 3.3. договору остаточний розрахунок за виконані роботи замовник проводить після підписання акту приймання - передачі виконаних робіт на умовах відстрочки платежу 60 календарних днів.

В пункті 5.2. договору визначено, що здавання і приймання робіт, після закінчення їх виконання, здійснюється у відповідності до чинного законодавства України і оформляється актом приймання виконаних робіт.

Позивачем було виконано роботи з поточного ремонту стиків зовнішніх стінових панелей за адресою: м. Черкаси, вул. С.Смірнова, 2, про що сторонами було підписано та посвідчено печатками обох сторін довідку форми КБ-3 та акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в від 27 червня 2014 року за червень 2014 року на суму 25 775 грн. 52 коп.

При складанні сторонами акту здачі - прийняття робіт будь - яких зауважень до якості виконаних позивачем робіт з ремонту стиків зовнішніх стінових панелей заявлено не було.

Водночас, обов'язку щодо оплати здійснених позивачем підрядних робіт відповідач у обумовлений договором строк - не виконав, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статті 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вимогами статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Стаття 853 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові, в іншому випадку він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Вимогами статті 854 Цивільного кодексу України визначено, що замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч п. 3.3 договору не було здійснено у повному обсязі та у визначений строк, а саме: у строк до 26.08.2014 включно (тобто, після підписання акту приймання - передачі виконаних робіт (27.06.2014) на умовах відстрочки платежу 60 календарних днів) оплату вартості виконаних позивачем робіт в сумі 25 775,52 грн., у звґязку з чим у відповідача перед позивачем по договору наявна непогашена заборгованість в сумі 25 775,52 грн., з оплати якої відповідачем допущено прострочення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови договору щодо своєчасного та повному обсязі виконання зобовґязання по оплаті вартості виконаних робіт, а також положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Доводи апелянта про те, що приймаючи рішення в першому ж судовому засіданні суд позбавив відповідача довести обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, зокрема те, що станом на 01.01.2016 заборгованість мешканців за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій становить 2 646 652,84 грн., що в свою чергу не дає можливості вчасно сплачувати підрядним організаціям кошти, в тому числі і позивачу - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки ухвала про порушення провадження у справі № 925/25/16 від 15.01.2016 була надіслана відповідачу, про що свідчить відмітка канцелярії суду на зворотньому боці ухвали та вручена завчасно відповідачу 18.01.2016 (рекомендоване повідомлення 181), відповідачем було подано відзив на позов, в якому викладено заперечення проти заявлених вимог, а представник відповідача був присутній в судовому засіданні 26.01.2016, про що свідчить протокол судового засідання, можливості відповідачу було надано слово для виступу, яким представник відповідача скористався, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції жодним чином не було позбавлено відповідача довести обставини, щодо яких ним робились посилання.

До того ж, заборгованість мешканців за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій становить 2 646 652,84 грн., що в свою чергу не дає можливості вчасно сплачувати підрядним організаціям кошти, в тому числі і позивачу - не є тією обставиною, яка звільняє відповідача від покладеного на нього законом і договором обов'язку оплати виконані позивачем і прийняті відповідачем роботи в сумі 25 775,52 грн., що зокрема узгоджується і з приписами частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, яка вказує на те, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справі підтверджується наявність у відповідача перед позивачем непогашеної заборгованості за виконані, але не оплачені роботи в сумі 25 775,52 грн., а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 25 775,52 грн. основного боргу - є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим обгрунтовано присуджена до стягнення судом першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 1 025 грн. 38 коп. - 3% річних та 14 924 грн. 03 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 28.08.2014 по 24.12.2015 (самостійно визначений позивачем період) на суму боргу в розмірі 25 775 грн. 52 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в сумі 25 775,52 грн., зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, що згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України є підставою застосування до відповідача відповідальності за несвоєчасне виконання зобовґязання, а саме стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат - є законними, обґрунтованими та обгрунтовано були задоволені судом першої інстанції за здійсненим перерахунком, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції щодо сум, строків і ставок нарахувань, в заявлених позивачем сумах, а саме: 1 025,38 грн. 3% річних та 14 924,03 грн. інфляційних втрат.

Також, апелянт вказував на те, судом першої інстанції необґрунтовано було відхилено клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 83 ГПК України приймаючи рішення господарський суд має право відстрочити або розстрочити його виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Як вказав суд першої інстанції, звертаючись до суду з відповідною заявою, відповідач не обґрунтував необхідності розстрочення виконання рішення суду, відповідних належних доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача коштів на рахунках у банківських установах та тяжке фінансове становище суду першої інстанції надано не було, а також враховуючи ту обставину, що відповідач не виконує обов'язку щодо сплати вартості виконаних робіт майже півтора року та не довів наявності виняткових випадків для розстрочки виконання рішення суду по даній справі, суд першої інстанції відмовив позивачу у розстрочці.

Розглянувши доводи апелянта в цій частині суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

П. 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17 жовтня 2012 року N 9 визначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17 жовтня 2012 року N 9 визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В свою чергу, апелянтом до апеляційної скарги було надано зокрема бухгалтерську довідку про заборгованість населення перед відповідачем в сумі 2 646 652,84 грн., побудинкову статистику станом на 31.12.2015 з заборгованістю будинків, Звіт про фінансові результати за 2015 рік, баланс станом на 31.12.2015, дослідивши які суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для розстрочення присуджених судом першої інстанції сум, оскільки вказані документи не є доказами в розумінні вимог ст.ст. 33,34 Господарського процесуального кодексу України які свідчать про ускладнення виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному апелянтом рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2016 по справі № 925/25/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Служба утримання будинків "Митниця" Черкаської міської ради" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2016 по справі № 925/25/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2016 по справі № 925/25/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/25/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Г.В. Корсакова

Ю.Л. Власов