ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

05 квітня 2016 р. Справа № 902/1372/15

Господарський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Білоуса В.В.,

при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши в приміщенні суду заяву Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" № 457/02 від 25.03.2016 р. про розстрочення виконання рішення суду від 17.11.2015 р. у справі № 902/1372/15 та клопотанням № 458/02 від 25.03.2016 р. про зупинення виконання рішення у справі № 902/1372/15

за позовом:Приватного підприємства "Мікатор" (03056, м.Київ, вул.Борщагівська, 152 В)

до:Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" (23310, Вінницька обл., м.Гнівань, вул.Промислова, 15)

про стягнення 5 251 176,94 грн..

за участю представників :

позивача : ОСОБА_1 - згідно довіреності;

відповідача: ОСОБА_2 - згідно довіреності.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 р. у даній справі позов Приватного підприємства "Мікатор" до Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 079 700 грн. - боргу, 176 000 грн. - пені, 1 312 103,01 грн. - інфляційних втрат, 74 902, 38 грн. - 3% річних, згідно договору поставки № 95-П від 26.08.2014 р., 78 767,65 грн. витрат на судовий збір. В позовних вимогах про стягнення 20 000 - боргу відмовлено.

Вказаним рішенням суд на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України зменшив підлягаючу до стягнення пеню із суми 716 600, 45 грн. до 176 000 грн., тобто зменшив пеню на 540 600,45 грн..

03.12.2015 р. відповідач подав апеляційну скаргу (т.2 а.с.26 - 43) на вказане рішення суду першої інстанції. За подання апеляційної скарги відповідач (боржник) заплатив згідно платіжного доручення № 1921 від 02.12.2015 р. 86 644,42 грн. судового збору (т.2 а.с.34). Позивач (стягувач) не оскаржував рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2016 р. апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження і розгляд скарги призначено на 11.01.2016 р. об 11 год..

В судове засідання суду апеляційної інстанції 11.01.2016 р. з'явився представник позивача, а представник відповідача не з'явився. Це стверджується протоколом судового засідання від 11.01.2016 р. (т.2 а.с.101).

Відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду скарги (т.2 а.с.97 - 98) в якому він просив розгляд скарги відкласти на іншу дату, покликаючись на хворобу свого представника і просив без участі його представника розгляд скарги не проводити.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 11.01.2016 р. (т.2 а.с.102) клопотання відповідача про відкладення розгляду скарги було задоволено, розгляд справи відкладено на 25.01.2016 р. об. 11 год. 15 хв..

Постановою суду апеляційної інстанції від 25.01.2016 р. апеляційну скаргу ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 17.11.2015 р. без змін.

Відтак згідно положень ч.5 ст.85 ГПК України рішення суду першої інстанції від 17.11.2015 р. набрало законної сили з 25.01.2016 р..

08.02.2016 р. відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою № 179/02 в якій просив рішення суду першої інстанції від 17.11.2015 р. та постанову суду апеляційної інстанції від 25.01.2016 р. зі справи № 902/1372/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 18.03.2016 р. касаційну скаргу відповідача повернуто в зв'язку з ненаданням належних доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги поданням до касаційної скарги платіжного доручення від 04.02.2016 р. № 185 в якому призначенням платежу зазначено : "у справі № 902/1391/15" замість "у справі № 902/1372/15".

28.02.2016 р. в господарський суд Вінницької області повернулася справа № 902/1372/15 із суду касаційної інстанції.

25.03.2016 р. ПАТ "Гніванський завод спецзалізобетону" (відповідач, боржник) в листі № 457/02 подав до господарського суду Вінницької області заяву про розстрочення виконання рішення у справі в якій просить розстрочити виконання рішення суду згідно такого графіку: квітень 2016 р. - 393456,08 грн.; травень 2016 р. - 393456,08 грн.; червень 2016 р. - 393456,08 грн.; липень 2016 р. - 393456,08 грн.; серпень 2016 р. - 393456,08 грн.; вересень 2016 р. - 393456,08 грн.; жовтень 2016 р. 393456,08 грн.; листопад 2016 р. 393456,08 грн.; грудень 2016 р. - 393456,08 грн.; січень 2017 р. - 393456,08 грн.; лютий 2017 р. - 393456,08 грн.; березень 2017 р. - 393456,08 грн.. Тобто просить фактично розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців рівними частинами.

Заяву мотивував наступним.

Зазначає про те, що відповідач (заявник) перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює виконання рішення суду. Вказує про те, що сума заявлена до стягнення за даним наказом є досить великою і сплата всієї суми одразу може призвести до зупинки діяльності боржника та його неплатоспроможності взагалі. За штатним розписом на підприємстві працює понад 600 працівників, більша частина яких в наслідок такої ситуації можуть попасти під звільнення. Зазначає про те, що керівництво підприємства не може провести звільнення працівників за скороченням штату, через неможливість дотримання технології виробництва при зменшенні чисельності працівників та можливих в цьому випадку порушень виробничої безпеки. Вказує про те, що керівництво ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» розробило та затвердило графік погашення заборгованості перед Позивачем. Зазначає про те, що стягнення суми боргу за рішенням без розстрочки виконання рішення суду зумовить неможливість погасити заборгованість за іншими платежами, податками та зборами і спричинить масове вивільнення працівників. Вказує про те, що в зв'язку з тим, що боржник відноситься до державного сектору економіки, а саме 100% акцій товариства належить державі в особі ПАТ «Укрзалізниця», та підприємство в основному працює за замовленнями ПАТ «Укрзалізниця», та враховуючи сезонний характер виробництва (підприємство в цілях економії енергоресурсів активно працює та отримує державне замовлення з березня по жовтень) тому виконання рішення суду можливо лише у випадку розстрочення виплати боргу. Зазначає про те, що за таких обставин правління ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» вважає, що у випадку арешту його рахунків та майна може відбутися блокування його господарської діяльності що в свою чергу унеможливить повне виконання ним боргових зобов'язань перед кредиторами і в майбутньому призведе до банкрутства. Вказує про те, що запобігти цим негативним наслідкам можливо лише за умови поступової, протягом року, сплати суми заборгованості, рівними частками в період по квітень місяць 2017 року, що вбачається із графіка погашення заборгованості. Зазначає про те, що враховуючи це слід зазначити, що на даний час на складі підприємства продовжують зберігатись шпали на суму 5 192 771грн. 46 коп. а також анкер АЗ-1 на у кількості 12184 шт. який ще не був невикористаний в виготовлені шпали. Продаж яких по відповіднім 2016 року цінам надав би змогу погасити заборгованість перед ПП «Мікатор». Вказує про те, що враховуючи той факт, що оскільки на сьогоднішній день відсутнє фінансування даних поставок з боку Укрзалізниці, що не залежить від ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» і загальна реалізація продукції відбувається в дуже незначній кількості можливості негайного погашення боргу в повному обсязі максимально обмежені. Зазначає про те, що ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» має істотну заборгованість перед позивачем та іншими поточними контрагентами та ризикує утворенням заборгованості перед бюджетом податків та зборів, виплатою заробітних плат, у зв'язку із чим стягнення всієї суми боргу на користь позивача на фоні браку вільних коштів негативно вплине на його законні майнові інтереси як відповідача, і в наслідок чого погіршить його фінансове становище, але відповідач намагається активно вживати заходів спрямованих на погашення дебіторської заборгованості перед ПП «Мікатор», шляхом пошуку нових джерел фінансування та виконання іншої незалежної від замовлень держави діяльності, що в свою чергу дозволить відновити його порушені права.

В обґрунтування цієї заяви надав копію Балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 р.. Також в листі від 25.03.2016 р. відповідач заявив клопотання про зупинення виконання рішення суду і стягнення виконавчого збору ДВС.

Ухвалою від 29.03.2016 р. розгляд заяви було, з урахуванням вимог ст.121 ГПК України про строк розгляду заяв про розстрочення виконання рішення суду, призначено на 05.04.2016 р. о 10 год. 30 хв..

З листом від 04.04.2016 р. № 509/02 відповідач на виконання ухвали суду від 29.03.2016 р. 05.04.2016 р. подав суду виписки про рух коштів по рахунках відповідача в АБ "Укргазбанк" і АБ "Ощадбанк", які залучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник відповідача (боржника) заяву про розстрочення виконання рішення від 25.03.2016 р. № 457/02 і В судовому засіданні представник відповідача (боржника) заяву про розстрочення виконання рішення від 25.03.2016 р. № 457/02 і клопотання про зупинення виконання рішення суду і стягнення виконавчого збору органом ДВС підтримав з підстав викладених в заяві і клопотанні.

клопотання про зупинення виконання рішення суду і стягнення виконавчого збору органом ДВС підтримав з підстав викладених в заяві і клопотанні.Представник позивача (стягувача) проти заяви про розстрочення виконання рішення суду, зупинення виконання рішення суду, зупинення виконання рішення суду і стягнення виконавчого збору органом ДВС заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, а саме покликаючись на те, що всі дії відповідача направлені на безпідставне затягування часу і небажання виконати рішення суду. Також зазначив про те, що стосовно договору на підставі якого виник спір, сторонами ще до порушення провадження у справі були спроби розстрочити сплату боргу але відповідач його не виконав. Зазначив про те, що рух коштів на рахунках відповідача є і це видно з поданих відповідачем банківських виписок, але при цьому сплата боргу не проводиться. Вказує про те, що позивач сам перебуває в скрутному фінансовому становищі, внаслідок чого не має змоги сплатити заборгованість виробнику продукції, внаслідок чого останнє було вимушене звертатися до банківських установ з метою отримання кредиту, за користування яким несе додаткові витрати. Зазначає про те, що відповідач заявляв і підтвердив в судовому засіданні про те, що він цілком і повністю в фінансовому плані залежний від власника - ПАТ "Українська залізниця", а тому як наслідок не може гарантувати, що навіть якщо судом буде допущено розстрочення то зобов'язання будуть виконані.

Окрім того посилався на те, що відповідач після рішення суду в цій справі придбаває продукцію, анкери у ТОВ "Корпорація КРТ" і здійснює її оплату, а також здійснює оплату за продукцію іншим продавцям, а позивачеві платежів на виконання рішення суду не здійснює.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і розглянувши клопотання відповідача про зупинення виконання рішення суду і стягнення виконавчого збору органом ДВС, суд прийшов до висновку про те, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.1 ст.22, ст.23 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7.07.2010 р. N 2453-VI передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку встановленому процесуальним законом.

Суддя місцевого суду здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Господарським процесуальним кодексом, і зокрема ст.121-1 надано право тільки суду касаційної інстанції зупинення виконання оскаржуваного рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації. Зупиняти виконання рішення суду, стягнення органом ДВС виконавчого збору, суду першої інстанції процесуальним та іншим законом не надано. Відтак в суду першої інстанції відсутні повноваження з зупинення виконання рішення суду, стягнення виконавчого збору, а відтак відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання відповідача (боржника).

Заслухавши пояснення представників відповідача (боржника), позивача (стягувача), розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, дослідивши матеріали справи, надавши їм юридичну оцінку, суд на підставі ст.121 ГПК України прийшов до висновку про те, що заява відповідача (боржника) про розстрочку виконання рішення на 12 місяців підлягає частковому задоволенню з розстрочкою виконання рішення суду № 902/1372/15 від 17.11.2015 р. за наказом господарського суду від 12.02.2016 р. щодо стягнення 4 654 406,04 грн. (3 079 700 грн. - боргу, 176 000 грн. - пені, 1 312 103,01 грн. - інфляційних втрат, 74 902, 38 грн. - 3% річних, 78 767,65 грн.- судового збору) на чотири місяця рівними сумами, а саме:

- квітень 2016 р.- 1 163 515, 26 грн.;

- травень 2016 р.- 1 163 515, 26 грн.;

- червень 2016 р.- 1 163 515, 26 грн.;

- липень 2016 р.- 1 163 515, 26 грн..

До такого висновку суд прийшов з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Роз'яснюючи питання розстрочки судового рішення Вищий господарський суд України у постанові пленуму від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" акцентував увагу на наступному. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом (п.7.2.).

Згідно ч.6 ст.3, ч.1,2,3 ст.13 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах.

Закон, і зокрема ч.1 ст.121 ГПК України надає стороні в справі право звертатися до господарського суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять виконання рішення суду неможливим. Разом з тим, користуючись таким правом, сторона має дотримуватися вимог ч.6 ст.3, ч.1,2,3 ст.13 ЦК України, а суд має перевіряти дотримання цих вимог а саме, чи заявляючи заяву про розстрочення виконання рішення на 12 місяців відповідач не порушує таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність, розумність, чи не зловживає відповідач своїм правом, і чи не порушить це прав позивача і чи не завдасть йому це шкоди.

Суд, погодившись на те, що виконання рішення суду підлягає розстрочці в принципі суд взяв до уваги те, що звітом про фінансові результати за 2015 р. у відповідача рахуються збитки в сумі 18 695 тис. грн. та про те, суд вважає, що ця обставина, а саме фінансовий стан відповідача може призвести до ускладнення виконання рішення суду.

Разом з тим, суд не погоджується з проханням відповідача розстрочити виконання рішення починаючи з квітня 2016 р. на 12 місяців по березень 2017 р. рівними частинами оскільки це буде несправедливо, недобросовісно по відношенню до позивача. Така позиція розцінюється судом як зловживання відповідачем своїм правом, яке може потягнути завдання шкоди позивачеві.

Так згідно умов договору відповідач зобов'язаний був розрахуватися з позивачем до 10.12.2014 р., але не зробив цього і дотепер.

Рішення судом першої інстанції прийнято 17.11.2015 р. і оскаржене відповідачем до судів апеляційної і касаційної інстанції.

Внаслідок цього позивач не отримував від відповідача належних позивачеві коштів майже на протязі 1 року і 4 місяців.

Відповідач 03.09.2015 р. подав позивачеві проект Додаткової угоди № 2 від 03.09.2015 р. до Договору № 95-П від 26.08.2014 р. в якому суму боргу 3 099 700 грн. за вказаним боргом пропонував розстрочити за таким графіком:

- 516 617 грн. до 10.09.2015;

- 516 616,60 грн. до 20.10.2015;

- 516 616,60 грн. до 20.11.2015;

цивільні праваУ- 516 617 грн. до 10.09.2015;- 516 616,60 грн. до 20.12.2015;

- 516 616,60 грн. до 20.01.2016;

- 516 616,60 грн. до 20.02.2016;

Позивач підписав з своєї сторони вказану Додаткову угоду і в листі № 22 від 03.09.2015 р. погодився із запропонованим відповідачем у вказаній Додатковій угоді графіком розстрочення та запропонував відповідачеві підписати цю Додаткову угоду. Відповідач ухилився і не підписав Додаткову угоду від 03.09.2015 р. про розстрочення сплати боргу.

Ця обставина, а також неодноразові оскарження відповідачем судових рішень у цій справі, розцінюється судом як відсутність у відповідача серйозних намірів для прискорення розрахунків з позивачем, як зловживання відповідачем своїми правами, намагання ухилитися і затягнути проведення розрахунків з позивачем та намагання затягнути виконання рішення суду.

Відповідач знаходив фінансову можливість для оплати судового збору за подання апеляційної скарги, платіжним дорученням № 1921 від 02.12.2015 р. (т.2 а.с.34) стверджується сплата 86 644,42 грн. судового збору.

Роздруківкою руху коштів по рахунку відповідача в АБ "Укргазбанк" № 4 від 01.04.2016 р. стверджується проведення відповідачем розрахунків за отриману продукцію, послуги іншим, відмінним від позивача особам, в тому рахунку 950 000 грн. ТОВ "Завод метизних виробів" за дріт згідно договору № 80-п від 22.10.2015 р.; 95 500,02 грн. ТОВ "Металон" з стрічку згідно договору № 36 від 29.02.2016 р.; 29 328 грн. ТОВ ВТФ "Київський лакофарбовий завод" за мастіку згідно договору № 49-п від 28.03.2016 р.. Всього тільки за 01.04.2016 р. вхідний залишок грошових коштів складав 1 589 426, 44 грн., проведено оплат за цей день 1 283 610,49 грн., вихідний залишок на кінець дня складав 306 930,90 грн..

Позивачеві на виконання рішення суду, проплати відповідач не здійснив.

Вказане стверджує про те, що попри закінчення фінансового 2015 року зі збитками, нереалізацію шпал при виготовленні яких були використані анкери позивача, по рахунках відповідача здійснюються зарахування і оплата коштів.

Тому, всі вказані вище обставини в сукупності, необхідність інтересів охоронюваних законом інтересів позивача стали підставою для часткового задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду на чотири місяці, рівними частинами з квітня по липень 2016 р..

Керуючись викладеним, ст.4-3, 4-5, 28, 36, 86, 121 ГПК України, суд-

У Х В А Л И В :

1. Заяву Приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" м.Гнівань, Вінницька обл., від 25.03.2016 р. № 457/02 про розстрочення виконання рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 р. у справі № 902/1372/15 задоволити частково.

2. Розстрочити виконання рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.2015 р. у справі № 902/1372/15 згідно наступного графіку погашення Приватним акціонерним товариством "Гніванський завод спецзалізобетону" заборгованості перед Приватним підприємством "Мікатор" м.Київ, : квітень 2016 р.- 1 163 515 грн. 26 коп.; травень 2016 р.- 1 163 515 грн. 26 коп.; червень 2016 р.- 1 163 515 грн. 26 коп.; липень 2016 р.- 1 163 515 грн. 26 коп..

3. Примірник цієї ухвали скріплений печаткою суду направити відповідачеві, а копію ухвали позивачеві рекомендованими листами або вручити їх повноважним представникам під розписку.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (03056, м.Київ, вул.Борщагівська, 152 В)

3 - відповідачу (23310, Вінницька обл., м.Гнівань, вул.Промислова, 15)