ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 920/1815/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Сіверін В. І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. №01-02/16 від 01.02.2016 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.597 С/1-35) на рішення господарського суду Сумської області від 03 лютого 2016 року по справі №920/1815/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Степ, с. Ленінське Сумської області

до Приватного підприємства Рось, м. Сквирка Київської області в особі філії Роменський молочний комбінат, м. Ромни

про стягнення 581380,98 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Степ звернувся до Приватного підприємства Рось в особі філії Роменський молочний комбінат, відповідача, про стягнення 372730,82 грн. основного боргу за укладеним сторонами договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 17 від 09.01.2013, 40889, 57 грн., 30% річних за прострочення оплати, 605,09 грн. інфляційних збитків, 71972, 79 грн. пені, 93182, 71 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 03 лютого 2016 року по справі №920/1815/15 (суддя Зайцева І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 372730,82 грн. заборгованості за поставлений товар, 35986,40 грн. пені, 93182,71 грн. штрафу, 605,09 грн. інфляційних витрат, 42889,57 грн. 30 % річних, 8720,71 грн. витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення 35986,40 грн. пені відмовлено.

Відповідач з рішенням суду не погодився, звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність, необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не було надано суду першої інстанції жодної довіреності на осіб, які отримували товар, жодної видаткової накладної, а копії поданих позивачем приймальних квитанцій та товарно-транспортних накладних не містять обов'язкових реквізитів, передбачених частиною 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, у зв"язку з чим не можуть підтверджувати поставку та отримання товару по договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 04.04.2016 року на 10:00 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№3320 від 25.03.2016 року, вх.№3546 від 04.04.2016 року) та його представник у судовому засіданні 04.04.2016 року проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що в період з 02.06.2015 року по 08.07.2015 року позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 372 730,82 грн. , що підтверджується у відповідності до Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини затвердженою постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року, Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф.№3-ГЖ(ПК)), затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 року - приймальною квитанцією № 157 від 05.08.2015 року та товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини за період поставок 02.06.2015 року по 08.07.2015 року.

Підписавши та скріпивши підпис печаткою, а також надіславши позивачу приймальну квитанцію № 157 від 05.08.2015 року, яка є первинним бухгалтерським документом, відповідач повністю визнав за собою суму заборгованості за вже поставлений але не оплачений товар, що доводить факт поставки товару позивачем та його отримання відповідачем.

При цьому, як зазначає позивач, позивач претензій до відповідача стосовно кількості та якості не пред'являв ані у досудових спробах врегулювати спір, ані впродовж розгляду даної справи.

Представник відповідачу судове засідання 04.04.2016 року не з"явився, 01.04.2016 року та 04.04.2016 року від відповідача надійшло клопотання (вх.№3524, вх.№3587) про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю представника зявитись в судове засідання через перебування на лікарняному.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин та не зазначено з урахуванням вимог статті 77 ГПК України, яким чином не з» явлення представника відповідача унеможливить розгляд даної справи.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, доводи відповідача та позивача, заслухавши усні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, 09.01.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Степ, продавцем, та Приватним підприємством Рось, м. Сквирка Київської області в особі філії Роменський молочний комбінат, покупцем, було укладено договір № 17 на закупівлю сільськогосподарської продукції з урахуванням протоколу розбіжностей до договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 10.01.2013 року (далі договір).

Згідно з пунктом 1.1 договору продавець зобовязався в порядку і на умовах, визначених договором, передати у власність покупця сільськогосподарську продукцію (сировину молоко коровяче ) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, а відповідач, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пункту 1.2 даного договору місцем передачі товару від позивача відповідачу для подальшого транспортування до місцезнаходження виробничих потужностей (виробництва) відповідача визначається місцезнаходження позивача. Приймання продукції відповідачем за кількістю і якістю здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України (п. 1.3 договору).

У відповідності до пункту 1.4 договору перехід права власності на товар від позивача до відповідача здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) відповідача, підписання всіх необхідних документів та відмітки відповідача про прийом товару на товарно-транспортній накладній.

Пунктом 2.1 зазначеного договору передбачено, що оплату за товар відповідач проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до даного договору. Протокол погодження ціни повинен бути підписаний позивачем не пізніше 5 (пяти) робочих днів з моменту його отримання.

Згідно з пунктом 2.3 договору при проведенні розрахунку за товар, відповідач може сплачувати позивачу аванс, розмір та порядок оплати визначається окремою додатковою угодою.

Ціна за товар встановлюється відповідно до ринкової вартості та може змінюватись у звязку з попитом на нього, сезонністю, на інших підставах (п. 2.4 договору).

Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача. Зобов'язання по сплаті вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п.2.5. договору).

У пункті 2.6 договору встановлено, що у разі, якщо позивач неналежним чином виконує умови даного договору щодо передачі товару (в тому числі прострочення строку передачі товару), відповідач має право вимагати від позивача повернення суми перерахованого авансу та дострокового припинення дії даного договору. У такому випадку позивач повинен повернути суму перерахованого авансу у строк, зазначений відповідачем.

Оплата за отриманий товар проводиться кожні 10 (десять) календарних днів, з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключити заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 10 (десять) днів назад. При порушенні зобовязання по сплаті за отриманий товар, позивач має право не передавати товар і відповідно до нього не застосовуються штрафні санкції за непоставку/ непередачу товару (п. 2.8, п. 2.9 договору).

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2013р. до спірного договору сторони змінили п. 2.8. договору та виклали його в наступній редакції: Оплата, за отриманий товар проводиться, кожні 7 (сім) календарних днів з моменту першої поставки товару. При цьому оплата за отриманий товар має виключати заборгованість за товар, який було передано відповідачу більш ніж 7 (сім) днів назад..

Пунктом 3.1.1 договору передбачено, що позивач зобовязується на підставі товарно-транспортної накладної передати у власність відповідачу товар, (молоко і молочні продукти в перерахунку на молоко за базисним вмістом жиру та білку), що відповідає за якістю чинним стандартам, технічним умовам, ветеринарним і санітарним вимогам, за цінами встановленими у околі погодження ціни.

Відповідач у відповідності до п. 3.2.1. договору зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, оплатити товар. Також своєчасно прийняти весь переданий позивачем відповідно до даного договору товар; забезпечити вивезення та розвантаження продукції власним або залученим транспортом; забезпечити та проконтролювати своєчасне прийняття товару за кількістю і якістю (п. 3.2.2, п. 3.2.3, п. 3.2.4 договору).

Пункт 3.2.6. договору встановлює, що відповідач зобов'язаний вчасно проводити розрахунки за поставлений товар згідно ТТН (товарно-транспортних накладних).

У відповідності до п. 3.3.1 договору у випадку виявлення розбіжностей кількості фактично поставленому товару з даними, вказаними в товаротранспортній накладній, а також у разі, коли товар не відповідає якісним показникам ДСТУ № 3662-97, відповідач зупиняє прийом товару та складає акт невідповідності. Враховуючи специфіку товару та з метою запобігання його псуванню, акт невідповідності складається в присутності представника позивача, в іншому випадку акт вважається не підписаним позивачем. Після складання акту невідповідності відповідач протягом 12 (дванадцяти) годин у будь-який придатний для нього спосіб повідомляє позивачу виявлені розбіжності у кількості та (або) якості товару. У разі невідповідності кількості товару даним, зазначеним у товаротранспортній накладній товар приймається відповідачем по фактичній кількості.

В період з 02.06.2015 по 08.07.2015 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 372730 грн. 82 коп.

Відповідно до Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини затвердженого постановою правління Укоопспілки від 29.05.2000 р., Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (ф. № 3-ПК (ПК)), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 та Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 р. № 176 факт поставки товару відповідачу підтверджується копіями товарно-транспортних накладних на перевезення молочної сировини за період поставок з 02.06.2015 по 08.07.2015 та копією приймальної квитанції № 157 від 05.08.2015 за період з 01.07.2015 по 31.07.2015.

09.07.2015 відповідно до умов договору, а саме п.п. 2.9, 7.6, 9.2 позивачем, факсом було направлено відповідачу листа № 98 від 09.07.2015 про розірвання договору та вимогою погасити заборгованість протягом 10 календарних днів з дня отримання повідомлення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем покладених на нього договором зобовязань, щодо своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим станом на 29.07.2015 залишок не сплаченої та не стягнутої заборгованості відповідача перед позивачем за період з 02.06.2015 по 08.07.2015 становить 372730 грн. 82 коп.

Як стверджує позивач, факт заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується підписаним сторонами та скріплений печаткою актом звіряння взаємних розрахунків, в якому зазначено, що станом на 29.07.2015 заборгованість становить 1275850, 18 грн., з яких 903119 грн. 36 коп. стягнуто з відповідача відповідно до рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2015 по справі № 920/859/15.

Місцевий господарський суд частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 17 від 09.01.2013 є доведеним, у звязку з чим позовні вимоги щодо стягнення 372730,82 грн. заборгованості за поставлений товар є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також господарський суд визнав наданий позивачем розрахунок правомірним, у звязку з чим задовольнив позовну вимогу про стягнення 93182, 71 грн. штрафу.

Також господарський суд першої інстанції погодився із розрахунком пені в розмірі 71972, 79 грн. за період з 21.07.2015 року по 07.12.2015 року, при цьому, місцевий господарський суд скористався правом на зменшення пені, наданим йому пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України та частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України , зменшивши її розмір на 50%, що становить 35986 грн. 40 коп. При цьому, господарський суд виходив з того, що відповідач є вітчизняним виробником молочної продукції, а сплата штрафних санкцій у зазначеному вище розмірі може відобразитись на його платоспроможності.

Крім того, місцевий господарський суд визнав правильним розрахунок інфляційних витрат в розмірі 605,09 грн. та 30% річних в сумі 42889, 57 грн. та задовольнив позовні вимоги у вказаній частині.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 02.06.2015 року по 08.07.2015 року Позивачем було поставлено відповідачу ОСОБА_2 на суму 372 730,82 грн., що підтверджується - ОСОБА_3 квитанцією № 157 від 05.08.2015 року та товарно-транспортними накладними на перевезення молочної сировини за період поставок 02.06.2015 року по 08.07.2015 року.

Проте, відповідач не виконав умов договору щодо своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим станом на 29.07.2015 залишок несплаченої та нестягнутої заборгованості відповідача перед позивачем за період з 02.06.2015 по 08.07.2015 склав 372730 грн. 82 коп.

Факт заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується підписаним сторонами та скріплений печаткою актом звіряння взаємних розрахунків, в якому зазначено, що станом на 29.07.2015 заборгованість становить 1275850 грн. 18 коп., з яких 903119 грн. 36 коп. стягнуто з відповідача відповідно до рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2015 по справі № 920/859/15.

Таким чином, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 17 від 09.01.2013 року, колегія суддів суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги щодо стягнення 372730,82 грн. заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню.

Відповідач посилається в апеляційній скарзі на те, що позивачем не було надано суду першої інстанції жодної довіреності на осіб, які отримували товар, жодної видаткової накладної, а копії поданих позивачем приймальних квитанцій та товарно-транспортних накладних не містять обов'язкових реквізитів, передбачених частиною 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, у зв"язку з чим не можуть підтверджувати поставку та отримання товару по договору.

Однак колегія суддів не може погодитися із таким твердженням, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей па одержання цінностей, затвердженої наказом. Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року №99, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Разом з цим, відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України від 14.08.2012 року у справі №5023/1464/12, відсутність довіреностей відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей за видатковими накладними не є доказом неотримання товару, а може свідчити лише про недотримання учасниками даних правовідносин вимог законодавства, яким врегульовано порядок здійснення бухгалтерського обліку та податкової звітності.

Отримання ж відповідачем товару від позивача підтверджується, як вже зазначалося, товарно-транспортними накладними та приймальною квитанцією №157.

Вказані документи є первинною документацією та підтверджують факт поставки позивачем відповідачу товару, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 N 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже товарно-транспортна накладна містить всі ознаки первинного документу та засвідчує як факт перевезення товару певним транспортом, так і факт його доставки вантажоотримувачу, тобто факт виконаної роботи, та є підставою для бухгалтерського обліку вказаних фактів.

У відповідності пункту 2.1 Порядку застосування форм первинної документації з обліку закупівель сільськогосподарських продуктів та сировини, затвердженого постановою Укоопспілки від 29.05.2000 року від 29 травня 2000 р. N 118 за погодженням з Держкомстатом України (далі Порядок №118), приймальні квитанції та закупівельні відомості, якими оформлюється закупівля сільськогосподарських продуктів, продуктів їх переробки та сировини - є первинними документами для ведення обліку і використовуються для складання фінансової і статистичної звітності, для аналізу обсягів обороту з закупівлі окремих видів сільськогосподарської продукції та сировини, загального обсягу заготівельного обороту тощо.

Згідно з пунктом 2.3 Порядку №118 приймальні квитанції виписуються приймальниками (заготівельниками) на підставі даних супровідних документів (товарно-транспортних накладних) та приймання продукції (зважування, підрахунку, виміру, визначення якості).

Також, згідно з пунктом 1.1. Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини, затвердженої наказом Мінагрополітики України від 01.07.2002 N 176, ОСОБА_3 квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за

спеціалізованою формою N 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Разом з цим, Інструкцією про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми міністерства аграрної політики України від 01.07.2002 року затверджено форму 3-ПК (МС) приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини та визначено порядок її заповнення. Надана позивачем приймальна квитанція №157 повністю відповідає вимогам зазначеної Інструкції.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм, приймальна квитанція є первинним документом, що засвідчує факт отримання приймальником молочної продукції певної кількості та вартості. Тобто відповідач, підписуючи та надсилаючи позивачу ОСОБА_3 квитанцію № 157 від 05.08.2015 року, повністю визнав за собою суму заборгованості за вже поставлений але не оплачений товар.

Таким чином надані позивачем товарно-транспортні накладні та приймальна квитанція є первинними документами, які засвідчують факт перевезення товару та його отримання відповідачем.

При цьому відповідачем не вказано, які саме реквізити первинного документу, встановлені частиною 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, не містять зазначені товарно-транспортні накладні та приймальна квитанція.

Відповідно до положень статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За неналежне виконання умов договору відповідачу нарахована і пеня в розмірі 71972 грн. 79 коп. за період з 21.07.2015р. по 07.12.2015р.

Колегія суддів, перевірила здійснений позивачем розрахунок пені та знаходить його обґрунтованим.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд цілком правомірно скористався своїм правом на зменшення пені до 50% у звязку з наявністю виняткових обставин : відповідач є вітчизняним виробником молочної продукції, сплата штрафних санкцій у зазначеному вище розмірі може відобразитись на його платоспроможності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про необхідність стягнення з відповідача 50% нарахованої пені в сумі 35986,40 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом, або договором не встановлений інший розмір процентів.

Пунктом 2.8 договору передбачено сплату покупцем у разі порушення строків проведення оплати за товар 30% річних від простроченої суми.

Колегія суддів перевірила наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 30% річних та знаходить його обґрунтованим, у звязку з чим колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 605,09 грн. інфляційних витрат та 30 % річних в сумі 42889,57 грн.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 03 лютого 2016 року по справі №920/1815/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.04.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Хачатрян В.С.