номер провадження справи 33/12/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 Справа № 908/376/16

за позовом Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72)

про стягнення суми збитків

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_1 довіреність № 01/02-17/00057 від 05.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 20-10 від 21.12.2015 р.,

ОСОБА_3 довіреність № 20-6 від 21.12.2015 р.;

ВСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулася в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» збитків в сумі 9000,00 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач у якості правової підстави позову посилається на ст. ст. 15, 16, 22, 611, 612, 638, 640-642, 646, 649 Цивільного кодексу України, ст. ст. 69, 71 Бюджетного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 36, 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, ст. ст. 181, 218,224, 225 Господарського кодексу України. Вказує, що 05.09.2014 за № ЗП 64 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва Реконструкція частини будівлі (11/100 інв. № 10-0108) з відокремленням в окреме нежитлове приміщення № 1 під інформаційний комплекс ЗНТРК «ТВ-5», м. Запоріжжя, вул. Суворова, 4, прим. № 1 (літ. А-5, АІ-1, АІІ-1, АІІІ-1, а1)». Замовником будівництва є ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».

Частиною 2 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності). Частиною 1 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

10.09.2014 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 40 Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя. Пунктом 3.1.3 зазначеного Порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (Договір) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

06.10.2014 р. за № ЗП 74 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації.

За твердженням позивача, з боку ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» порушено вимоги статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. № 40. Внаслідок невиконання ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» встановленого законом обовязку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 9000,00 грн. При цьому розмір збитків визначено виходячи з кошторисної вартості будівництва обєкту, яка складає суму 90000грн., і, відповідно, розмір пайової участі, яку повинен був сплатити відповідач складає 10% від зазначеної суми 9000грн., що узгоджується з Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

Посилаючись на викладене, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив. Свою правову позицію виклав у письмовому відзиві. Зокрема, зазначив, що дія Закону України Про регулювання містобудівної діяльності на нього не поширюється, оскільки ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» здійснювало лише реконструкцію існуючої будівлі без забудови нової земельної ділянки, а отже, ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» не є замовником будівництва, у розумінні вказаного Закону, і у нього відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески. Наголошує, що саме на органи місцевого самоврядування покладено обовязок вчинити певні дії, передбачені Порядком, для забезпечення виконання замовником обовязку щодо сплати пайової участі. Проте, в порушення Порядку, Департаментом, виконавчим комітетом та Запорізькою міською радою, вже після введення в експлуатацію обєкту будівництва, на адресу ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» були направлені пропозиції укласти договір та вимогу про сплату збитків. Відповідач відзначає, що всупереч приписів ч. 4 ст. 623 ЦК України, позивачем не вживалися своєчасні та належні заходи щодо одержання упущеної вигоди, які враховуються судом при вирішенні спору про відшкодування збитків, у вигляді неодержаних доходів. Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на відзив, позивач зазначив, що відповідач помилково вважає що на нього не розповсюджується обов'язок щодо сплати пайової участі, оскільки ним не була проведена забудова території в розумінні положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Зазначає, що згідно з п.1.4 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», замовником є фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - це діяльність фізичних та юридичних осіб, яка передбачає, в тому числі, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Тобто, реконструкція існуючої забудови також є забудовою території. Відповідач здійснював реконструкцію існуючої забудови.

На думку позивача, з листів Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/15-577-14 від 26.11.2014 р. також вбачається, що якщо на земельній ділянці здійснюється, зокрема, реконструкція, то замовники таких робіт залучаються до пайової участі у порядку, встановленому положеннями статті 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, відповідач є забудовником земельної ділянки, а також є замовником, в розумінні п. 1.4 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Тому, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідач зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Спростовуючи доводи відповідача стосовно того, що саме з вини Запорізької міської ради не було укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, позивач вказав на наступні обставини.

Відповідно до ч. 7 ст. 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт відповідно до частини п'ятої цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 40 (далі - рішення № 40) затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя. Розділом 3 Порядку, а також ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено обов'язок замовника звернутись до виконавчого комітету міської ради з приводу укладення договору про сплату пайової участі.

Вищевказаними нормами передбачено безпосередній обов'язок саме замовника, звернутися до виконавчого комітету міської ради за укладенням договору про сплату пайової участі та повідомити його про початок виконання будівельних робіт.

Однак, в порушення вимог ст. 36, 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення Запорізької міської ради від 10.09.2014 № 40 відповідач не звертався до виконавчого комітету Запорізької міської ради з приводу укладення зазначеного договору.

Також, замовник не повідомив позивача про початок виконання будівельних робіт. Тобто, позивач не знав та не міг знати про початок виконання відповідачем будівельних робіт. На момент отримання позивачем інформації про ведення відповідачем будівельних робіт, об'єкт будівництва вже було введено в експлуатацію. Таким чином, укладення договору про пайову участь, в тому числі в судовому поряду стало неможливим.

Таким чином, саме з вини відповідача не було укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, внаслідок чого міський бюджет не отримав надходження у розмірі суми пайової участі.

Щодо тверджень відповідача, стосовно того, що з нього не можуть бути стягнуті збитки у вигляді упущеної вигоди за несплачену пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, оскільки між ним та Виконавчим комітетом Запорізької міської ради не було укладено договір про пайову участь, позивач відзначає, що право Запорізької міської ради на отримання коштів пайової участі та обов'язок замовника сплатити кошти пайової участі встановлено в ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Порядок сплати коштів пайової участі та розмір пайової участі визначено в рішенні № 40.

Відповідно до ст. 144 Конституції України та ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які згідно до Конституції України є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Рішення № 40 є чинним та не скасованим.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. З ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Пунктом 4 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, на думку позивача, відповідач був зобов'язаний сплатити кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя безпосередньо виходячи з норм ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Тому, та обставина, що договір про пайову участь з відповідачем укладено не було, не впливає на можливість стягнення з нього збитків, нанесених внаслідок порушеного ним зобов'язання та порушених ним цивільних прав Запорізької міської ради.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.02.2016 р. порушено провадження у справі № 908/376/16, розгляд якої призначено на 01.03.2016 р.

В судовому засіданні 01.03.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 29.03.2016 р.

В судовому засіданні 29.03.2016 р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 05.04.2016 р.

За клопотанням присутніх у судовому засіданні представників сторін судовий процес ведеться без застосування засобів технічної фіксації.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав доводи, викладені в позовній заяві та доповнення до неї в повному обсязі.

Представник відповідача підтримав доводи відзиву на позовну заяву та доповнення до нього.

В судовому засіданні 05.04.2016 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 05.09.2014 р. за № ЗП 64 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва Реконструкція частини будівлі (11/100 інв. № 10-0108) з відокремленням в окреме нежитлове приміщення № 1 під інформаційний комплекс ЗНТРК «ТВ-5», м. Запоріжжя, вул. Суворова, 4, прим. № 1 (літ. А-5, АІ-1, АІІ-1, АІІІ-1, а1)». Замовником будівництва є ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».

10.09.2014 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 40 Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

Відповідно до п. 3.1.3 зазначеного Порядку замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (Договір) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» не звернулось у встановленому законом порядку до Запорізької міської ради щодо укладення Договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договору про пайову участь).

06.10.2014 р. за № ЗП 74 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації.

Таким чином, за твердженням позивача, відповідачем порушено вимоги статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. № 40.

Пунктом 7.1 Порядку залучення коштів пайової участі, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. № 40 встановлено, що сума коштів пайової участі замовників у розвитку інфраструктури міста, несплачена замовниками у строки, визначені законодавством, є збитками територіальної громади.

Як зазначає позивач, внаслідок невиконання ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» встановленого законом обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 9000,00 грн.

17.10.2014 р. позивач звернувся до ПАТ «Запоріжсталь» з пропозицією (лист вих. № 01/02-21/03288 від 17.10.2014 р.) укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя.

У відповідь, листом за вих. № 2090030 від 10.11.2014 р., відповідач повідомив позивачу, що враховуючи, що на час направлення відповідачу договорів про пайову участь, обєкти реконструкції були введені в експлуатацію, договори, направлені листами № 01/02-21/03288 від 17.10.2014 р., не підлягають укладенню.

02.04.2015 р. позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_4 (вих. № 01/02-21/00944.від 02.04.2015 р.) про сплату завданих територіальній громаді міста Запоріжжя збитків в розмірі 9000,00 грн., в двадцятиденний термін з дня отримання вимоги.

У відповідь на ОСОБА_4, ПАТ «Запоріжсталь» у своєму листі (вих.

№2024882 від 21.04.2015 р., ОСОБА_4 позивача відхилив, як неправомірну.

В липні 2015 року на адресу ПАТ «Запоріжсталь» від . Департаменту архітектури та містобудування надійшли листи (вих. № 706/15 від 10.07.2015 р. та № 773/15 від 15.07.2015 р.) з пропозицією надати до Департаменту документи, які підтверджують кошторисну вартість будівництва згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, на які відповідачем направлено відповіді (листи за вих. № 2045199 від 24.07.2015 р. та № 2046123 від 29.07.2015 р.).

Позовна вимога про стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» збитків в сумі 9000,00 грн., стала предметом судового розгляду у даній справі.

Частинами 2 та 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до приписів абз. 1 ч. 9 ст. 40 вказаного Закону, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом абз. 7 ч. 9 ст. 40 цього Закону, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77 було затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (далі - Порядок).

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. за № 40 до вказаного Порядку були внесені зміни.

Відповідно до п. 1.4 Порядку, Замовник, який має намір здійснити забудову земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний прийняти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури на договірній основі шляхом пайової участі.

Порядком також встановлена процедура укладення договору на пайову участь та порядок вирішення спорів, які виникають у зв'язку з укладенням такого роду договорів. Відповідно до Порядку, обов'язок щодо процедури та порядку укладення договору покладений на Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради.

Так, згідно п. п. 3.2.1 - 3.2.4 Порядку, Департамент на протязі 7 робочих днів з дня отримання інформації про наявність зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт (дозволу), здійснює розрахунок розміру пайової участі, забезпечує підготовку проекту пропозиції про укладення Договору (оферти) та проекту Договору і подає на розгляд та узгодження до погоджувальної комісії, яка погоджує розрахунок розміру пайової участі. Департамент комплектує пакет документів (проект пропозиції про укладення Договору (оферти) та проект Договору з додатками) та передає до виконавчого комітету міської ради для підписання міським головою та направлення забудовникам у встановленому законом порядку. У випадку неотримання відповіді на пропозицію укласти Договір (оферту), Департамент готує звернення до виконавчого комітету міської ради з пропозицією вжити заходи з укладення Договору в судовому порядку.

Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.2011 р. "Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів" Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надало роз'яснення, відповідно до яких нормами абзацу першого частини дев'ятої статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності» роз'яснено, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, вищевикладеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Факт прийняття об'єкта будівництва відповідача в експлуатацію підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 06.10.2014 р. інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 74.

Зазначена дата, в силу приписів п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 № 461, є датою прийняття об'єкту в експлуатацію.

Судом встановлено, що до настання дати прийняття об'єкту в експлуатацію, так і на час розгляду справи, договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

Позивач з будь-якими пропозиціями щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя до відповідача у період виконання робіт не звертався, а також не звертався до суду у передбачений законом термін для спонукання відповідача укласти відповідний договір.

В даному випадку, пропозиція укласти договір пайової участі була направлена позивачем на адресу відповідача листом за вих. 01/02-21/03288 від 17.10.2014 р., тобто після введення обєкту будівництва (Реконструкція частини будівлі (11/100 інв. № 10-0108) з відокремленням в окреме нежитлове приміщення № 1 під інформаційний комплекс ЗНТРК «ТВ-5»; м. Запоріжжя, вул. Суворова, 4, прим. № 1 (літ. А-5, АІ-1, АІІ-1, АІІІ-1, а1), в експлуатацію.

Враховуючи, що норми ч. 9 ст. 40 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", носять імперативний характер, на даний час, тобто після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, укладення договору є неможливим.

За змістом статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вказане вище кореспондує положенням статті 173 Господарського кодексу України, згідно з якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку; при цьому відповідно до положень статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Положеннями статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до положень статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди; причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вини.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника за умови порушення ним зобов'язання.

Згідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договору.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

В даному випадку, всупереч вимог Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності" договір (правочин) між позивачем та відповідачем, який передбачав би конкретний розмір пайової участі, порядок та строк його внесення тощо, укладений не був, а тому у відповідача перед позивачем не виникло зобовязання щодо сплати пайової участі, саме в разі невиконання якого позивач мав би право стягнути збитки у вигляді упущеної вигоди.

Отже, обов'язковою умовою виникнення зобов'язальних правовідносин є договір, а оскільки між сторонами у справі договір про пайову участь не укладався, то відповідні зобов'язальні правовідносини у сторін не виникли, а відтак і порушення зобов'язання зі сторони відповідача не відбулося.

Таким чином, в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме: протиправна поведінка відповідача; відсутній факт заподіяння збитків відповідачем у вигляді упущеної вигоди, оскільки відсутнє саме зобовязання відповідача перед позивачем сплатити суму 9000грн.; відсутня вина відповідача у невиконанні зобовязання та заподіянні збитків.

Відсутність складу цивільного правопорушення (субєкт, обєкт, субєктивна та обєктивна сторони) є підставою для відмови у позові.

Інших підстав для виникнення у відповідача обов'язку зі сплати пайового внеску, передбачених ст.ст. 11, 509 ЦК України, позивачем не доведено.

Таким чином у позові слід відмовити.

Крім того, як вже зазначалось вище, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В даному випадку, зобов'язальних відносин між сторонами не існує, тому порушення умов договору не може мати місця. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, треба довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб'єкт права свідомо порушує норму права.

Як вже зазначалось вище, як Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» так і Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя зобовязують замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за умови наявності у останнього наміру щодо забудови земельної ділянки та виконання на ній робіт щодо обєктів, визначених як обєкти будівництва.

Відповідно до п.п. 4, 13 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія - частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем здійснено капітальний ремонт існуючого приміщення без забудови нової земельної ділянки. Роботи здійснювались у вже існуючому приміщенні, тобто відповідач не здійснював розміщення об'єкту будівництва.

У розділі 6 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації зазначено види робіт, які були виконані, а саме: встановлення віконних та дверних блоків; виконання внутрішнього оздоблення; монтаж внутрішніх мереж (водопостачання, водовідведення, електропостачання).

Отже, в даному випадку виконання робіт не призвело до зміни зовнішніх геометричних розмірів та виходу за межі фундаменту у плані об'єкта.

Позивачем не надано доказів передачі в оренду (власність) відповідачу земельної ділянки для забудови, будівництва об'єктів інженерно - транспортної інфраструктури.

В декларації про готовність об'єкта до експлуатації вказано, що відповідно до пункту 4 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не потрібна інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Також, для проектування вищезазначеного об'єкта, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не надавалися відповідно п. 25 Переліку об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011р. № 109.

Викладене свідчить. що ПАТ «Запоріжсталь» не є замовником будівництва у розумінні Закону, і у нього відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Той факт, що забудова земельної ділянки не здійснювалась, право власності або право користування на земельну ділянку відсутні, свідчить про відсутність протиправної поведінки відповідача, як одного з елементів складу цивільного правопорушення.

Судом встановлено, що поведінка відповідача не має ознак протиправності, а посилання позивача на порушення відповідачем статті 40 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", не заслуговує на увагу, оскільки право оферти мав як відповідач, так і позивач, але договір пайової участі так і не був укладений.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності; що одержання доходів безпосередньо від ПАТ «Запоріжсталь» та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Запоріжжя на відповідні роки; що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в розмірі 9000,00 грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток.

Враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами, протиправності у діях відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та неотриманням позивачем коштів (оскільки договір про пайову участь міг би бути укладений за належних та своєчасних дій самого позивача), суд приходить до висновку про те, що склад цивільного правопорушення відсутній і є недоведеним з боку позивача.

Твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у конкретному розмірі є необґрунтованими.

У задоволенні позову слід відмовити.

Додатково слід зазначити, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 28.03.2016р. у справі № 920/881/15, від 30.07.2015р. у справі № 922/5993/14, від 09.03.2016р. у справі № 908/4580/15, від 01.07.2015р. у справі № 910/27583/14, від 28.09.2015р. у справі № 922/68/15, від 29.09.2015р. у справі № 922/854/15, від 20.10.2015р. у справі № 917/218/15, від 26.10.2015р. у справі № 922/216/15.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 08 .04.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко