ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Справа № 904/7424/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
за участю представників:
позивачаОСОБА_4 - представ. дов від 07.11.2015
відповідачів третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- ОСОБА_5 пред. дов. від 04.01.2016 - не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно не з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.02.2016
у справі№ 904/7424/15 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_6
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"; - Томаківської районної ради Дніпропетровської області - Дніпропетровська обласна державна адміністрація; - Новокиївська сільська рада Томаківського району Дніпропетровської області; - Відділ Держземагентства у Томаківському районі Дніпропетровської області
провизнання права користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

19.08.2015 фізична особа-підприємець ОСОБА_6 звернулася до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - Товариство) та до Томаківської районної ради, в якому просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою площею 990,89 кв.м. на території "Промзона" Томаківського району Дніпропетровської області, на якій розміщено та яка необхідна для експлуатації й обслуговування виробничого нежитлового приміщення (колишнє приміщення відділення головного підйому шахти № 6, та припинити правовідношення з постійного користування земельною ділянкою площею 990,89 кв.м. на території "Промзона" Томаківського району Дніпропетровської області, на якій розміщено та яка необхідна для експлуатації й обслуговування виробничого нежитлового приміщення (колишнє приміщення відділення головного підйому шахти № 6, між відповідачами, що виникло на підставі Державного акта про право постійного користування серії НОМЕР_1 від 25.10.1999. Позов вмотивовано доводами про перехід до позивача права постійного користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування придбаного нежитлового приміщення, згідно з приписами статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України та, відповідно, припинення цього права щодо спірної земельної ділянки у попереднього власника майна відповідно до пункту "а" статті 143 Земельного кодексу України через невикористання земельної ділянки за нецільовим призначенням.

Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" просило припинити провадження у даній справі, як непідвідомчій господарським судам, позаяк є власником нерухомого майна як фізична особа, а не як підприємець; спірна земельна ділянка охоплюється площею гірничого відводу, де Товариство здійснює видобування корисних копалин; позивач не належить до числа суб'єктів, які можуть мати земельну ділянку на праві постійного користування; у позивача відсутнє право, на захист якого подано позов. Також Товариство заявило про застосування позовної давності до позовних вимог.

Томаківська районна рада вказала, що не є належним відповідачем у цій справі, оскільки згідно зі статтею 10 Земельного кодексу України не наділена повноваженнями у галузі земельних відносин щодо земельних ділянок, наданих у постійне користування.

Дніпропетровська обласна державна адміністрація зазначила, що положення законодавства, на які посилається позивач, не діяли під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна у 2001 році, а примусове припинення права постійного користування земельною ділянкою є можливим лише з підстав та в порядку, передбачених статтею 143 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 (суддя Воронько В.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 (судді: Подобєд І.М. - головуючий, Величко Н.Л., Іванов О.Г.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з мотивів його законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, позивач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову та рішення господарських судів у даній справі скасувати, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: суди невірно застосували статтю 33 Господарського процесуального кодексу України щодо доказів на підтвердження обставин набуття позивачем права власності на нерухоме майно, не дослідили належним чином підстави набуття права користування земельною ділянкою відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, безпідставно вказали про компетенцію місцевих органів влади як розпорядника землі у спірних правовідносинах, залишивши поза увагою підстави та порядок припинення права постійного користування земельною ділянкою за статтею 143 Земельного кодексу України, помилково застосувавши положення статті 149 Земельного кодексу України до спірних правовідносин.

Відповідачі надали відзиви на касаційну скаргу в яких заперечували доводи скарги та просили суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а прийняті у справі рішення та постанову без змін, Томаківська районна рада у відзиві звернулась до суду з клопотанням розглянути справу за наявними матеріалами без її участі.

Представники третіх осіб, також не скористались процесуальним правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників позивача та Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, позивач звернувся з позовом про визнання за собою права постійного користування земельною ділянкою, вважаючи, що таке право у нього виникло при придбанні об'єкта нерухомості відповідно до приписів статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, відтак, це право у попереднього користувача підлягає припиненню.

Відкритому акціонерному товариству "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на підставі прийнятого 22.09.1999 Томаківською районною радою Дніпропетровської області рішення № 89 "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель ВАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" видано Державний акт серії І-ДП № 003940 від 25.10.1999 на право постійного користування землею добувної промисловості, за реєстраційним номером 290. Також Державною службою геології та надр України Товариству виданий спеціальний дозвіл на користування надрами на Східній частині Нікопольського родовища за реєстраційним № 610 від 13.08.1996.

Згідно з Статутом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" ця особа є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"; основним видом його діяльності є розробка Східної частини Нікопольського родовища з видобуванням сировини для виробництва марганцевого концентрату.

За змістом акта про надання гірничого відводу, складеного Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України 28.12.2011 за № 1925, засвідчено надання Товариству гірничого відводу у Томаківському районі Дніпропетровської області з метою розробки Східної частини Нікопольського родовища марганцевих руд. Площа гірничого відводу відповідно до вказаного акта становить 15964 га охоплює територію, де знаходиться нежитлове приміщення підйому шахти № 6, що вбачається з копії топографічного плану.

Суди також встановили, що колишнє приміщення машинного відділення головного підйому шахти № 6, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с/рада Новокиївська, "Промзона" з 1998 року здавалось в оренду позивачу, що підтверджено договорами оренди, а 24.07.2001, як вказує у позові позивач, нею та Відкритим акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" був укладений договір купівлі-продажу будівлі № 127, за яким цей об'єкт нерухомого майна відчужено позивачеві.

25.06.2008 на підставі рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.06.2008 у справі № 2-595 за ОСОБА_6 зареєстроване право власності на нежитлову будівлю (колишнє приміщення машинного відділення головного підйому шахти № 6), яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с/рада Новокиївська, "Промзона" територія, що підтверджується змістом витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19315900 від 25.06.2008, виданого ОКП "Томаківське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 35).

Суди дійшли висновку, що матеріалами справи підтверджено факт тривалого користування позивачем означеною будівлею, спочатку на умовах оренди, а в подальшому на праві приватної власності, у своїй господарській діяльності, яка не є добувною діяльністю, позивач є фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташовано будівлю та прилеглої до неї території (спірної земельної ділянки), а Товариство, якому належить право постійного користування спірною земельною ділянкою, фактично не здійснює на цій земельній ділянці своєї господарської діяльності, пов'язаної із добуванням корисних копалин, та не може використовувати цю земельну ділянку за її цільовим призначенням для добувної діяльності.

Згідно з наданим позивачем до матеріалів справи Висновком судової земельно-технічної експертизи № 742-14 складеним 29.12.2014 Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз у справі № 904/7584/13 на підставі ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2014, тобто, у іншій судовій справі, мінімальний розмір земельної ділянки, необхідний для обслуговування нежитлової будівлі (колишнє приміщення машинного відділення головного підйому шахти № 6) площею 224 кв.м, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с/рада Новокиївська, територія "Промзона", становить 990,89 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій вказали, що спірна земельна ділянка може бути вилучена у постійного землекористувача лише на підставі та в порядку, передбаченому статтею 149 Земельного кодексу України, а вирішення питання припинення правовідносин з землекористування між відповідачами належить до компетенції уповноважених органів, а не суду; положення статті 143 Земельного кодексу України не регулюють спірні правовідносини.

Також апеляційний суд зазначив, що позовна вимога позивача про визнання за ним права постійного користування спірною земельною ділянкою, яке не може бути набутим цією особою згідно з положеннями земельного законодавства, є необґрунтованою; договір купівлі-продажу, за яким позивач придбав будівлю у відповідача, до матеріалів даної судової справи не наданий, а відтак наявність чи відсутність особливих чи окремих умов використання земельної ділянки, на якій розташоване це майно, під час відчуження цього нерухомого майна та чи мала ця земельна ділянка певні межі судом не досліджувались.

Судова колегія зазначає, що статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

За частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини; за змістом частини п'ятої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Відтак, розглядаючи спір, господарський суд повинен встановити об'єктивну наявність існування права позивача, на захист якого подано позов, зміст порушення чи оспорювання цивільного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством.

Зміст та обсяг цивільних прав та обов'язків сторін спірних правовідносин слід визначати, виходячи з моменту їх виникнення відповідно до доводів та доказів, наявних у матеріалах справи.

Як вбачається зі змісту позову та доводів касаційної скарги, позивач вважає порушеним його право постійного користування спірною земельною ділянкою, вказуючи на виникнення цього права у нього в зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу нерухомого майна від 24.07.2001.

За загальним правилом момент переходу права власності визначається відповідно до положень законодавства, яке діяло на момент укладення відповідного договору щодо об'єкту нерухомості; згідно зі статтею 128 Цивільного кодексу Української РСР (чинного до 31.12.2003) право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором.

За приписами статті 30 Земельного кодексу України (чинного на час укладення позивачем договору про купівлю нежитлового приміщення) при переході права власності на будівлю і споруду разом з об'єктами переходить у розмірах, визначених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі про її відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або в користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будівлі в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів; при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Право власності або право користування земельною ділянкою за приписами статті 22 Земельного кодексу України (чинного на час укладення позивачем договору про купівлю нежитлового приміщення) виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право, тобто, державними актами відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, а позивачем не спростовано, що Державний акт серії І-ДП № 003940 від 25.10.1999 посвідчував право відповідача на постійне користування земельною ділянкою зі земель добувної промисловості, до складу якої входила територія під придбаним позивачем нерухомим майном; при цьому матеріали справи не містять доказів тотожності цільового призначення використання позивачем спірної території з її попереднім цільовим призначенням, а також доказів встановлення землевпорядними організаціями меж в натурі (на місцевості) такого об'єкту, як земельна ділянка для обслуговування придбаного позивачем нежитлового приміщення, та не встановлювалась в натурі.

Стаття 27 Земельного кодексу України (чинного на час укладення позивачем договору про купівлю нежитлового приміщення) не містить таких підстав для припинення права користування земельною ділянкою, на які посилається позивач.

Судова колегія зазначає, що позивач, посилаючись у позовній заяві та у касаційній скарзі на положення статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час звернення з позовом) та на приписи статті 377 Цивільного кодексу України, не навів жодних мотивів, з яких він вважає можливим їх застосування до переходу прав на нерухоме майно, яке відбулося у 2001 році; підстави для надання зворотної сили наведеним нормам законодавства відсутні.

Водночас статтею 120 Земельного кодексу України (чинного з 01.01.2002) передбачено перехід при переході права власності на будівлю і споруду право власності чи користування на земельну ділянку або її частину як на окремий сформований об'єкт речового права, докази чого у матеріалах даної справи також відсутні.

За змістом статті 80 Земельного кодексу України (чинного з 01.01.2002) суб'єктами права власності на землю є, зокрема, на землі комунальної власності - територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, а на землі державної власності - держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

Станом на час звернення з позовом до повноважень районних рад не належить встановлення, зміна чи припинення правовідношення у сфері земельних відносин, крім випадків, передбачених статтею 10 Земельного кодексу України.

Таким чином, позивач не довів виникнення у нього в порядку, встановленому законодавством, права, на захист якого подано позов; також з встановлених судами обставин не вбачається, що Томаківська районна рада Дніпропетровської області є органом, через який відбувається реалізація права на спірну землю, тобто, вона не є належним відповідачем уданій справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України розглядаючи справу, розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; внаслідок чого їх висновки за наслідками розгляду позову та апеляційної скарги є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування з мотивів, наведених у касаційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 у справі № 904/7424/15 Господарського суду Дніпропетровської області та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2015 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді : І. Алєєва

Т. Дроботова