номер провадження справи 34/13/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016 Справа № 908/617/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Корогод Ю.О..

За участю представників: від позивача ОСОБА_1, довіреність № 11 від 10.03.2016р.; від відповідача ОСОБА_2 керівник, засновник.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/617/16,

за позовом: Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд.8, кімн.58-А, 59) в особі Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (69063, м. Запоріжжя, вул. Артема, буд. 37-В);

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства Надія (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Жовтневе);

про стягнення 75 063,00 грн

Сутність спору:

Українським державним фондом підтримки фермерських господарств в особі Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств заявлено позовні вимоги до Селянського (фермерського) господарства Надія про стягнення заборгованості за договором № 29 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 27.12.2010р.: 70000,00 грн. суми основного боргу, 5063,00 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.03.2016р., позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/617/16, присвоєно номер провадження 34/13/16, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 21.03.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.03.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладений на 04.04.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 29 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, укладеного між сторонами 27.12.2010р. Позивач зазначає, що на виконання умов вказаного договору ним перераховано на розрахунковий рахунок відповідача фінансову підтримку в розмірі 100 000 грн. Згідно умов договору кінцевим терміном повернення відповідачем отриманої фінансової підтримки є 31.12.2015р. Однак, станом на 29.02.2016р. заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 29 від 27.12.2010р. складає 70 000 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, позивачем, на підставі п. 5.2. договору № 29 від 27.12.2010р., нараховано йому пеню за період: з 01.01.2016р. по 29.02.2016р. в сумі 5 063,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 193, 216 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 54-57 ГПК України.

17.03.2016р. на адресу господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вих.№99 від 17.03.2016р.), яка фактично стосується виправлення описки у вступній частині позовної заяви, щодо ціни позову. Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 70000,00 грн. основного боргу та суми 5063,00 грн. пені, однак загальний розмір заборгованості у позовній заяві визначений в сумі 105 063,00 грн. Тож, позивач просить суд ціною позову вважати 75 063,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 21.03.2016р. заява відповідача (вих.№99 від 17.03.2016р.) прийнята до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 75 063,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 04.04.2016р. визнав позовні вимоги в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву від 17.03.2016р., зазначив, що заборгованість в сумі 70 000 грн. за договором № 29 від 27.12.2010р. виникла внаслідок фінансової скрути. Так, основні культури, на які СФГ Надія робило ставку в сільгоспвиробництві, у звязку з різким падінням курсу гривні та неврегульованим валютним ринком, перестали користуватись попитом у переробників та експортерів. Необхідні техніка та знаряддя для обробки ґрунту застаріли та потребують значних коштів для підтримки працездатного стану. Найсильніша посуха у 2013-2014 роках знищила майже весь врожай, що не дало можливості вилучити обігові кошти з виробництва для повернення боргу, бо загрожувало зупинці процесу сільгоспвиробництва, яке має річний цикл, що привело б до банкрутства господарства відповідача. Всі отримані кошти були вкладені в підготовку землі під майбутній врожай 2016 року. Відповідач вказує на те, що сподівається повернути позивачу заборгованість у 2016 році за рахунок реалізації озимої пшениці та ячменю, які знаходиться у доброму стані після зими і дають надію на великий врожай. Збір вражаю планується в період з кінця липня до по кінець серпня поточного року, а реалізація продукції до кінця жовтня 2016 року. Відповідач звернув увагу суду на те, що основним видом діяльності СФГ Надія є виробництво, переробка, зберігання та продаж сільськогосподарської продукції, основний збір якої і реалізація яких закінчується в кінці року, і інший вид доходу у господарства відсутній. За таких обставин, повернути заборгованість з основного боргу та пені раніше 01.11.2016р. відповідач позбавлений можливості, тож просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі до 01.11.2016р. Постановлення ж судового рішення без надання відстрочки його виконання може призвести до банкрутства СФГ Надія та його ліквідації.

У судовому засіданні 04.04.2016р. представник позивача проти відстрочки виконання рішення у даній справі до 01.11.2016р. не заперечив, надав письмові пояснення з цього приводу.

За клопотанням представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2010р. між Запорізьким відділенням Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (позивач у справі) та Селянським (фермерським) господарством Надія (відповідач у справі) був укладений договір про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству № 29 (далі договір № 29).

Відповідно до розділу 1 договору № 29 позивач зобовязався надати фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі СФГ Надія в сумі 100 000 грн. 00 коп., а відповідач зобовязався використати її за цільовим призначенням і повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним договором строк.

Згідно розділу 2 договору № 29, фінансова підтримка (допомога) надається відповідачу для придбання сільськогосподарської техніки, обладнання, запчастин.

Пунктами 4.1., 4.2. договору № 29 встановлено, що фінансова підтримка (допомога) надається відповідачу терміном до 31.12.2015р. Фінансова підтримка (допомога) повертається відповідачем згідно з встановленим графіком (п. 3.4.2.).

На виконання умов договору № 29, позивачем 27.12.2010р. на розрахунковий рахунок відповідача перераховано зворотню фінансову допомогу у розмірі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 21 від 27.12.2010р.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Правовідносини сторін виникли з договору, який за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Приписами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Пунктом 3.4.2. договору № 29 встановлений обовязок відповідача повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі позивачу згідно з встановленим графіком: до 31.12.2013р. в сумі 10 000 грн.; до 31.12.2014р. в сумі 20 000 грн.; до 31.12.2015р. в сумі 70 000 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем взяті на себе за договором № 29 зобовязання виконані лише частково: 25.11.2011р. повернуто позивачу кошти фінансової підтримки (допомоги) в сумі 20 000 грн.; 04.12.2013р. в сумі 10 000 грн., що підтверджується банківськими виписками від 28.11.2011р. та від 05.12.2013р., тож залишок заборгованості відповідача складає 70 000грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

На день розгляду спору відповідач заборгованість за договором позики не погасив.

Факт наявності заборгованості у СФГ Надія перед позивачем за договором № 29 в сумі 70 000грн. підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 70 000 грн. основного боргу за договором № 29 про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству від 27.12.2010р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно штрафних санкцій слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.2. договору № 29 за несвоєчасне повернення коштів фінансової підтримки (допомоги) відповідач зобовязаний сплачувати позивачу пеню за весь час прострочення, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 5 063,00 грн. пені за період: з 01.01.2016р. по 29.02.2016р.

Факт прострочення зобовязання відповідачем за договором № 29 від 27.12.2010р. є доведеним, в той же час, перевіривши розрахунок пені, судом встановлено, що він здійснений невірно, оскільки за заявлений позивачем період (з 01.01.2016р. по 29.02.2016р.) на суму 70 000 грн. розмір пені складає 5 049,18 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 5 049,18 грн.

Розглянувши клопотання Селянського (фермерського) господарства Надія про відстрочку виконання рішення у даній справі до 01.11.2016р., викладене у відзиві на позов та підтримане представником відповідача у судовому засіданні 04.04.2016р., суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Ноrnsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Іmmobiliare Saffi v. Italy), [GС], N 22774/93, п. 66. ЕСНR 1999-V).

В той же час, беручи до уваги обставини, викладені відповідачем у відзиві щодо тяжкого фінансово-економічного стану, особливостей сільськогосподарської діяльності, яка має сезонний характер, визнання позову відповідачем та готовність сплатити заборгованість, а також відсутність заперечень проти надання відстрочки виконання рішення з боку позивача, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та на підставі п. 6 ст. 83 ГПК України: відстрочити виконання судового рішення у даній справі до 01.11.2016р.

Судові витрати відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства Надія (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Жовтневе, ідентифікаційний код юридичної особи: 13619238) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (69063, м. Запоріжжя, вул. Артема, буд. 37-В, ідентифікаційний код юридичної особи: 25490940, р/р 6544 у Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172) суму 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, суму 5 049 (пять тисяч сорок девять) грн. 18 коп. пені, суму 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 75 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 04.04.2016р. у справі № 908/617/16 щодо стягнення Селянського (фермерського) господарства Надія (71740, Запорізька область, Токмацький район, с. Жовтневе, ідентифікаційний код юридичної особи: 13619238) на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств в особі Запорізького відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (69063, м. Запоріжжя, вул. Артема, буд. 37-В, ідентифікаційний код юридичної особи: 25490940, р/р 6544 у Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172) суми 70 000 (сімдесят тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, суми 5 049 (пять тисяч сорок девять) грн. 18 коп. пені, суми 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 75 коп. судового збору до 01.11.2016р.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.04.2016р.

Суддя А.О. Науменко