РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016Справа № 910/1728/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв"

до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"

про зобов'язання здійснити переказ коштів

за участю представників:

від позивача:Прилепа Г.В.- представник за довіреністю № 10209 від 17.07.2015 р. Пелих О.Д.- представник за довіреністю № 1464 від 19.11.2014 р.
від відповідача:Юр М.А.- представник за довіреністю № 60 від 23.03.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" (далі - ДП "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв") з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (далі - ПАТ "Український інноваційний банк") про зобов'язання перерахувати грошові кошти.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору банківського рахунку № 0039 від 04.07.2013 р. в частині своєчасного здійснення розрахунково-касових операцій за платіжними дорученнями № 1385, № 1386, № 1387, № 1388 від 15.12.2015 р. на загальну суму 780 163,35 грн., внаслідок чого ДП "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" було позбавлене можливості перерахувати кошти за призначенням платежу.

У позові ДП "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" просить суд зобов'язати ПАТ "Український інноваційний банк" здійснити переказ грошових коштів згідно за платіжними дорученнями № 1385 від 15.12.2015 р. на суму 240 996,42 грн., № 1386 від 15.12.2015 р. на суму 200 894,74 грн., № 1387 від 15.12.2015 р. на суму 106 110,79 грн., № 1388 від 15.12.2015 р. на суму 232 161,40 грн.

У судовому засіданні представники позивача підтримали та обґрунтували позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 24.12.2015 р. № 934 та рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 24.12.2015 р. № 239 ПАТ "Український інноваційний банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а постановою Правління Національного банку України від 22.03.2016 р. № 180 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, отже задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюється в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2013 р. між Державним підприємство "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" (клієнт) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (банк) був укладений договір банківського рахунку № 0039 (далі - договір) відповідно до якого банк відкриває клієнту рахунок та зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок № 0039, в національній валюті України/іноземній валюті, а також на інші поточні рахунки, відкриті згідно з заявою клієнта встановленої Національним банком України форми, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 1.2 договору банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду нормативно-правовими актами та цим договором, а клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта згідно тарифів банку, які встановлюються банком.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своїх рахунках, за винятком випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Отримувати готівкою грошові кошти в національній та іноземній валютах в межах заявленої суми.

Банк, в свою чергу, бере на себе зобов'язання, зокрема, своєчасно виконувати розрахунково-касові операції згідно з вимогами чинного законодавства. Здійснювати прийом та видачу готівкових коштів згідно з вимогами чинного законодавства. Згідно з заявою клієнта надавати письмові виписки за рахунками, в т.ч. на паперових носіях (п.п. 2.3.2, 2.3.4, 2.3.5 договору).

Умовами п. 2.2.3 зазначеного правочину сторони погодили, що при здійсненні розрахунків клієнт самостійно обирає платіжні інструменти, передбачені нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п.п 6.1, 6.3 договору він набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє протягом необмеженого строку. Дія цього договору може бути припинена за згодою сторін у разі подання від клієнта заяви про закриття рахунку. Банк має право припинити дію цього договору в односторонньому порядку та закрити рахунок у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у разі відсутності операцій за рахунок впродовж одного року.

Також судом встановлено, що 04.07.2013 р. між сторонами був укладений додатковий договір про обслуговування рахунку позивача за допомогою системи «Клієнт-банк», відповідно до якого банк зобов'язується забезпечити оперативне ведення клієнтом своїх рахунків у банку та обмін технологічною інформацією за допомогою системи «Клієнт-Банк» (п. 1.1 додаткового договору).

Під час здійснення розрахунків за допомогою системи «Клієнт-банк» застосовуються електронні розрахункові документи (п. 1.2 додаткового договору).

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до умов договору банк відкрив клієнту (позивачу) банківський рахунок у національній валюті № 0039.

15.12.2015 р. позивач подав на виконання відповідачу платіжні доручення № 1385, № 1386, № 1387, № 1388 на суму 780 163,35 грн., однак банк свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, розрахункові операції згідно з наданими платіжними дорученнями не провів, хоча залишок коштів ДП "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" дозволяв це зробити, оскільки на рахунку позивача перебувала сума 850 951,18 грн.

Частиною 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 5 статті 341 Господарського кодексу України установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Аналогічні положення містяться у п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті. затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. № 22.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимагати від банку вчинення дій по перерахуванню грошових коштів на підставі платіжних доручень № 1385, № 1386, № 1387, № 1388 на суму 780 163,35 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Національного Банку України від 24.12.2015 р. № 934 ПАТ "Український інноваційний банк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

24.12.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 239 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 25.12.2015 р. по 24.03.2016 р.

22.03.2016 р. Постановою Правління Національного банку України № 180 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 22.03.2016 р. № 385 "Про початок здійснення процедури ліквідації відповідача, та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію".

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 р. № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відтак, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Таким законом є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульована процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена процедура тимчасової адміністрації або ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку.

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Частиною 2 ст. 49 вказаного Закону України визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Разом із цим, указаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником та у період запровадження у банку процедури тимчасової адміністрації чи ліквідації, виконання розрахунково-касових операцій банком обмежується положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказану позицію викладено у постанові Верховного суду України від 25.03.2015 р. у справі № 910/9232/14.

Доводи позивача про те, що він звернувся з платіжними дорученнями до відповідача до введення в ПАТ "Український інноваційний банк" тимчасової адміністрації, суд приймає до уваги, проте зазначає, що у цьому питанні важливе значення має становище банку, в якому він перебуває на час розгляду господарської справи.

Зокрема, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові від 20.01.2016 р. у справі № 6-2001цс/15, Верховний Суд України зазначив, що введення тимчасової адміністрації в банку на час винесення рішення судом першої інстанції унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, із огляду на вищевикладене та оскільки на час вирішення спору в банку запроваджено процедуру вже не тимчасової адміністрації, а ліквідації, зобов'язати його перерахувати грошові кошти на підставі платіжних доручень № 1385, № 1386, № 1387, № 1388 на суму 780 163,35 грн. у суду відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про зобов'язання перерахувати грошові кошти відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 7 квітня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 12 квітня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.