КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2016 р. Справа№ 910/30502/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача не з'явився; був присутнім 06.04.2016,

від відповідача Ткаченко М.В., дов. від 02.11.2015 б/н,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРКАДЖИО»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 (підписане 12.02.2016)

у справі №910/30502/15 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясопереробне підприємство «Агроторговий дім»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРКАДЖИО»

про стягнення 200 178,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «М'ясопереробне підприємство «Агроторговий дім» (далі - ТОВ «МП «Агроторговий дім», або позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРКАДЖИО» (далі - ТОВ «ФОРКАДЖИО») про стягнення 200 178,90 грн, з яких: 165 000,00 грн боргу, 35 178,90 грн пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №910/30502/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 165 000,00 грн боргу, 2 475,00 грн судового збору, 8 250 грн витрат на послуги адвоката.

В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки відповідач у встановлений договором купівлі-продажу від 09.03.2015 №29 строк обов'язку щодо оплати товару у повному обсязі не виконав, суд першої інстанції визнав заборгованість обґрунтованою. В частині стягнення пені господарський суд відмовив з тих підстав, що сторонами не додержано письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, як встановлено ст.547 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Не погодившись з вказаним рішенням, ТОВ «ФОРКАДЖИО» звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №910/30502/15 скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що документи, надані позивачем у якості доказів, не є належним підтвердженням поставки відповідачу товару та його отримання останнім, з огляду на те, що вони не відповідають нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

За твердженнями апелянта, вимоги про стягнення витрат, понесених позивачем на послуги адвоката, також не можуть бути задоволенні, оскільки позивачем не включено дану вимогу до прохальної частини позовної заяви та не надано документів, які підтверджують, які саме послуги з надання правової допомоги у даній справі були надані позивачу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 06.04.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 29.02.2016) - 03.03.2016 відповідачу, - 10.03.2016 позивачу, долучені до матеріалів справи.

01.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

04.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача подав письмові пояснення по справі.

06.04.2016 на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 відкладено розгляд справи на 15.04.2016.

08.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник позивача (адвокат) надіслав клопотання про приєднання письмових доказів, в якому серед іншого просив стягнути з відповідача 4 950 грн витрат понесених на послуги адвоката та витрати на транспортні послуги необхідні для забезпечення участі у судовому засіданні представника позивача в сумі 448,96 грн. Просив розглядати справу без участі представника.

У судовому засіданні 15.04.2016 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2015 між ТОВ «МП «Агроторговий дім» (постачальник) та ТОВ «ФОРКАДЖИО» (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 29 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати покупцеві продукцію, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати продукцію за ціною та в асортименті, погоджених сторонами та замовлену в обсягах і на умовах, передбачених цим договором (далі - товар). Замовлення здійснюється покупцем за його необхідністю та покупець не може бути змушений здійснювати примусове замовлення товару. Замовлення є правом, а не обов'язком покупця.

Згідно з п.2.4 договору постачальник зобов'язується надавати разом з товарами всю товаросупроводжувальну документацію, оформлену належним чином, відповідно до чинного законодавства України та умов даного договору.

Приймання товару здійснюється в присутності представників покупця і постачальника (водія та/або експедитора). Представник постачальника повинен мати повноваження на підписання всіх необхідних документів, пов'язаних з передаванням товару від постачальника покупцю. Підписання накладних (п.2.5 договору).

Відповідно до п.2.6 договору право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару і підписання сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товарно-транспортної та/або видаткової накладної.

Покупець здійснює оплату за поставлений товар за цінами, погодженими сторонами та підтвердженими в повному та відповідному бухгалтерському пакеті документів, наданому постачальником в бухгалтерію покупця, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше ніж через 7 календарних днів з дати виникнення боргового зобов'язання покупця (п.4.3 договору).

У п.8.1 договору визначено, що останній набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2015 (п.8.1 договору).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 655 ЦК України встановлює, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар (м'ясну сировину) вартістю 541 252,60 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних: від 09.03.2015 №165 на суму 47 797,50 грн, від 10.03.2015 №166 на суму 35 132 грн, від 16.03.2015 №188 на суму 73 035 грн, від 16.03.2015 №189 на суму 53 775,50 грн, від 23.03.2015 №206 на суму 75 069,60 грн, від 01.04.2015 №226 на суму 47201,50 грн, від 06.04.2015 №258 на суму 810 грн, від 06.04.2015 №259 на суму 73 272 грн, від 23.04.2015 №323 на суму 24 355,10 грн, від 15.05.2015 №419 на суму 35 667,40 грн, від 28.05.2015 №480 на суму 75 141 грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

Доводи апелянта, що документи, надані позивачем у якості доказів, не є належним підтвердженням поставки відповідачу товару та його отримання останнім судом апеляційної інстанції визнаються безпідставними з огляду на наступне.

Частина 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з п.п.2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Судом встановлено, що надані позивачем видаткові накладні на підтвердження поставленого товару є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов'язку відповідача для здійснення розрахунків за отриманий товар.

Частина 1 ст.691 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу (п.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14).

Враховуючи зміст укладеного між сторонами правочину, строк протягом якого покупець зобов'язаний виконати обов'язок по сплаті постачальнику вартості отриманого товару настав.

З наявних у справі виписок з рахунка №5065/980 ТОВ «МП «Агроторговий дім» вбачається, що відповідач за отриману продукцію (м'ясну сировину) розрахувався частково в сумі 376 256,60 грн.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач свої зобов'язання в частині оплати поставленої продукції належним чином не виконав в нього утворилась заборгованість в сумі 165 000 грн. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача 165 000 грн боргу обґрунтовано задоволена судом першої інстанції.

Апелянт також вказував на те, що 09.07.2015 на підприємстві відповідача відбулась заміна керівництва та колишнім директором не було здійснено передачі справ та відповідної бухгалтерської документації. Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 09.03.2015 по 23.07.2015 від імені відповідача підписаний Сорокою М.М., який станом на 23.07.205 був звільнений з посади директора.

Проте, колегія суддів до таких тверджень відноситься критично та виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів (ч.2). Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (ч.3).

В матеріалах справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків за період з 09.03.2015 по 07.07.2015 підписаний діючим директором ТОВ «ФОРКАДЖИО» Сорокою М.М. та скріплений печаткою товариства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Частина 1 ст.548 ЦК України визначає, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст.546 ЦК України).

Згідно зі ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вимоги законодавства щодо обов'язковості вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України), встановлення судом факту непогодження нарахування пені сторонами в договорі має наслідком правомірну відмову позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань.

Враховуючи зазначене, виходячи з заявлених позивачем вимог та наведених скаржником заперечень, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Додатково позивачем було заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката в сумі 10 008,95 грн.

Згідно зі ст.44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з сум, що підлягають сплаті за оплату послуг адвоката.

Положеннями ч.3 ст.48 ГПК України встановлено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвокатів адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум (п.6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7).

04.11.2015 між ТОВ «МП «Агроторговий дім» (замовник) та адвокатом Якименко Олегом Васильовичем (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №74/15, згідно з п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених у договорі виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу по господарській справі за позовом ТОВ «МП «Агроторговий дім» до ТОВ «ФОРКАДЖИО» про стягнення боргу за договором поставки від 09.03.2015 №29.

У п.2.1 договору від 04.11.2015 №74/15 передбачено, що до прав та обов'язків виконавця (адвоката) віднесено, зокрема, підготувати та подати до Господарського суду міста Києва позов; представляти інтереси замовника в Господарському суді міста Києва.

Згідно з п.3 договору про надання юридичних послуг від 04.11.2015 №74/15 за послуги надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю гонорар в розмірі 10 008,95 грн, що становить 5% від заявленого позову.

Судом встановлено, що послуги позивачу надавались адвокатом Якименко Олегом Васильовичем, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 3207/10 та платіжним доручення від 16.12.2015 №3677, в якому підставою платежу зазначено «оплата послуг адвоката Якименка Олега Васильовича, договір від 04.11.2015 №74/15 на рахунок 2550», відповідно до якої позивач сплатив адвокату Якименко Олегу Васильовичу 10 008,95 грн.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг (п.6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7).

З урахуванням наведеного та часткового задоволення позовних вимог суд правомірно задовольнив частково (на суму 8250 грн) вимоги позивача про стягнення судових витрат з оплати послуг адвоката.

Під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, позивач просив відшкодувати витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в сумі 4 950 грн, відповідно до договору від 25.03.2016 №19 про надання юридичних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2016 між ТОВ «МП «Агроторговий дім» (замовник) та адвокатом Якименко Олегом Васильовичем (виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг №19/16, згідно з п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених у договорі виконавець зобов'язується надати замовнику правову допомогу по господарській справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФОРКАДЖИО» на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/30502/15.

У п.2.1 договору від 25.03.2016 №19/16 визначено, що до прав та обов'язків виконавця (адвоката) віднесено, зокрема, підготування та направлення до суду другої інстанції відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФОРКАДЖИО», підготування та подача до Київського апеляційного господарського суду письмових пояснень на апеляційну скаргу ТОВ «ФОРКАДЖИО».

Згідно з п.3 договору від 25.03.2016 №19/16 за послуги надання правової допомоги замовник сплачує виконавцю гонорар в розмірі 4 950 грн, що становить 3% від задоволеного судом першої інстанції позову.

З наявного у справі платіжного доручення від 30.03.2016 №3863 вбачається, що замовник (позивач) оплатив виконавцю (адвокату Якименко О.В.) надані послуги в сумі 4 950 грн.

Відтак, судові витрати в сумі 4 950 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Витрати на транспортні послуги для участі у судовому засіданні представника позивача в сумі 448,96 грн за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають, оскільки ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 та від 06.04.2016 явка позивача у судові засідання обов'язковою не визнавалась.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРКАДЖИО» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 у справі №910/30502/15 - без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРКАДЖИО» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2 (літера «Б»), код 39410296) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясопереробне підприємство «Агроторговий дім» (09500, Київська область, Таращанський район, місто Тараща, вул. Білоцерківська, 71, код 30739904) 4 950 (чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят) грн витрат на послуги адвоката.

3. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи №910/30502/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай