РІШЕННЯ

06.04.2016Справа №910/20345/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/20345/15

за первісним позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», м. Київ,

до спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

про стягнення 5 705 790,10 доларів США та 7 672 465,68 грн., що складає 133 811 976,30 грн.,

за зустрічним позовом спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - публічне акціонерне товариство «Неос Банк», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Основа», м. Київ,

про визнання припиненими правовідносин за договором поруки,

за участю представників (за первісним позовом):

позивача Козленко О.В. (довіреність від 25.06.2014 № 000440/14);

відповідача Певнова А.М. (довіреність від 24.03.2016 № 171);

третьої особи на стороні відповідача Павлік О.М. (довіреність від 15.09.2015 № 150/1);

третьої особи на стороні позивача - не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» (далі - Підприємство) у формі товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 5 705 790,10 доларів США та 7 672 465,68 грн., що складає 133 811 976,30 грн. за неналежне виконання умов договору поруки від 27.09.2011 № 14-694/2010/ПЗ (далі - Договір), у свою чергу Підприємство звернулося із зустрічним позовом до Банку про визнання припиненими зобов'язання за Договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 (суддя Андреїшина І.О.) у задоволені первісного позову відмовлено та задоволено зустрічні позовні вимоги.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 зі справи № 910/20345/15 рішення суду від 30.09.2015 скасовано, прийнято нове, яким первісний позов задоволено та відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.02.2016 постанову апеляційної інстанції та рішення першої інстанції скасовано, а матеріали справи № 910/20345/15 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що господарські суди, розглядаючи справу, не з'ясували всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору в даній справі, а саме: не надали належної правової оцінки усім умовам договору у їх сукупності, у тому числі підпункту 7.2.3 пункту 7.2 Договору; залишили поза увагою та правовим дослідженням факт надсилання/ненадсилання клієнтом та фактором повідомлення у письмовій формі боржнику про відступлення права вимоги.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу № 910/20345/15 передано судді Курдельчуку І.Д. для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 справу № 910/20345/15 було прийнято до провадження та призначено судовий розгляд на 17.03.2016.

11.03.2016 Банк подав суду документи для долучення до матеріалів справи, відзив на зустрічний позов та письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду.

17.03.2016 товариство з обмеженою відповідальністю «Основа» (далі - ТОВ «Основа») подало суду клопотання про витребування доказів, в якому третя особа просила суд зобов'язати Банк надати в якості виконання кредитором зобов'язань за кредитним договором платіжні документи позичальника із відповідними відмітками про їх виконання, та клопотання про фіксацію судового процесу.

Суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки клопотання оформлено з порушенням вимог статті 38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме заявник не надав доказів неможливості самостійного отримання платіжних документів позичальника із відповідними відмітками про їх виконання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 розгляд справи було відкладено на 29.03.2016, у зв'язку з неявкою представників відповідача та третьої особи на стороні позивача.

28.03.2016 Банк подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копій судових рішень.

29.03.2016 ТОВ «Основа» подало суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовкою до судового розгляду.

29.03.2016 Підприємство подало суду клопотання про відкладення судового розгляду, у зв'язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та підготовкою до судового розгляду.

У судовому засіданні 29.03.2016 було оголошено перерву до 30.03.2016 відповідно до статті 77 ГПК України.

30.03.2016 Підприємство подало суду клопотання про витребування доказів, в якому відповідач за первісним позовом просив суд зобов'язати Банк надати в якості виконання кредитором зобов'язань за кредитним договором платіжні документи позичальника із відповідними відмітками про їх виконання, та клопотання про фіксацію судового процесу.

Суд відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки клопотання оформлено з порушенням вимог статті 38 ГПК України, а саме заявник не надав доказів неможливості самостійного отримання платіжних документів позичальника із відповідними відмітками про їх виконання.

30.03.2016 відповідач за первісним позовом подав суду додаткові пояснення, в яких, зокрема, вказав, що кредитор повинен був звернутися до поручителя в строк до 12.12.2013 з вимогою або позовом; вказаний строк було пропущено, а тому підстав для задоволення первісного позову не вбачається.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 розгляд справи було відкладено на 06.04.2016.

04.04.2016 Банк подав суду письмові пояснення, в яких, зокрема, пояснив стосовно підпункту 3.2.12 пункту 3.2 Кредитного договору, що ні договором, ні чинним законодавством не встановлено обов'язку кредитора направляти досудову письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором поручителю. Вимогу було направлено одночасно позичальнику та поручителям, так як відповідно до статтей 554, 556 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники та поручитель має право виконати її самостійно на наступний день по закінченню строку її виконання. Так як заборгованість не погашено, Банк звернувся до суду з позовом до поручителя в серпні 2015 року в межах строку, встановленого пунктом 7.2. Договору поруки.

Підприємство 06.04.2016 подало суду додаткові заперечення відносно первісного позову, в яких зазначило, зокрема, таке:

- 09.10.2014 відповідач за первісним позовом отримав поштою від Банку лише повідомлення про укладення договору факторингу, без зазначення грошової вимоги, яка підлягає виконанню;

- натомість, лише в серпні 2015 року, отримавши позов із додатками, боржник мав змогу ознайомитися із доказами переходу прав до нового кредитора: договір факторингу, додаток № 1 (опис, характеристика, обсяг та розмір прав грошової вимоги до боржника за основним договором, що відступаються);

- таким чином, повідомлення від 03.10.2014 про перехід прав до Банку не є належним, допустимим та достовірним доказом переходу прав від первісного кредитора до нового кредитора; в повідомленні не визначено грошову вимогу, яка підлягає виконанню; новий кредитор прострочив виконання свого зобов'язання щодо надання доказів переходу до нього прав за Кредитним договором.

06.04.2016 ТОВ «Основа» подало суду пояснення, в яких зазначило, зокрема, таке:

- враховуючи той факт, що з дати спливу встановленого строку на виконання зобов'язань позичальником, кредитор, протягом шести місяців, не звернувся до поручителя з вимогою про виконання зобов'язань, то порука є припиненою;

- позов до поручителя було пред'явлено Банком 07.08.2015, вже після того як минуло шість місяців з дати дострокового розірвання Кредитного договору та закінчення строку на дострокове погашення кредиту та відсотків, що в свою чергу також припиняє поруку;

- на підставі викладеного, третя особа просить в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

06.04.2016 відповідач за первісним позовом подав суду клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що 05.04.2016 до Господарського суду міста Києва Підприємством подано позовну заяву про визнання правочину недійсним, зокрема, повідомлення із вимогою про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»; далі - Постанова № 18).

Господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі №910/20345/15, оскільки станом на день розгляду не вирішено питання щодо прийняття позовної заяви, тобто не порушено провадження у справі, а тому немає підстав у розумінні статті 79 ГПК України для зупинення провадження у справі; заявник не обґрунтував неможливість розгляду даної справи.

Представник позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у судовому засіданні 06.04.2016 надав пояснення по суті спору; первісні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд первісний позов задовольнити; проти задоволення зустрічного позову заперечив та просив суд у його задоволенні відмовити повністю.

Представник відповідача за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) та третя особа на стороні відповідача надали пояснення по суті спору; проти задоволення первісних позовних вимог заперечили повністю; підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити.

Представник третьої особи на стороні позивача (ПАТ «Неос Банк») у судове засідання не з'явився, вимоги ухвал суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвали Господарського суду міста Києва було надіслано учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 Постанови № 18 зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 06.04.2016 за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

У судовому засіданні 06.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи та на вимогу ТОВ «Основа» здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи на стороні відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що господарські суди, розглядаючи справу, не з'ясували всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору в даній справі, а саме: не надали належної правової оцінки усім умовам договору у їх сукупності, у тому числі підпункту 7.2.3 пункту 7.2 Договору; залишили поза увагою та правовим дослідженням факт надсилання/ненадсилання клієнтом та фактором повідомлення у письмовій формі боржнику про відступлення права вимоги.

У новому розгляді справи Господарським судом міста Києва встановлено таке.

12.10.2010 публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру», після зміни найменування - ПАТ «Неос Банк») та ТОВ «Основа» (позичальник) укладено кредитний договір № 14-694/2010 (далі - Кредитний договір), за умовами якого:

- предметом Кредитного договору є надання банком позичальнику у тимчасове користування грошових коштів на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на умовах: сума кредиту - 1 500 000 доларів США 00 центів; строк користування кредитом - з 12.10.2010 по 11.10.2012 (включно); процентна ставка за користування кредитом - LIBOR (1M)+10,5% процентів річних за строковою заборгованістю та LIBOR (1M)+15,5% процентів річних у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості за Кредитним договором (пункт 1.1 Кредитного договору);

- надання кредиту здійснюється банком шляхом конвертації кредитних коштів в національну валюту з подальшою оплатою платіжних документів позичальника після надання позичальником відповідних платіжних та підтверджуючих документів (пункт 2.3 Кредитного договору);

- датою надання кредиту є дата перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника (пункт 2.4 Кредитного договору);

- повернення кредиту здійснюється позичальником у валюті кредиту шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів на позичковий рахунок № 3001, відкритий у банку (пункт 2.5 Кредитного договору);

- датою повернення кредиту вважається дата надходження відповідної грошової суми, що позичалася, на рахунок, визначений у пункті 2.5 Кредитного договору (пункт 2.6 Кредитного договору);

- сторони погодили наступну черговість погашення позичальником заборгованості: у першу чергу підлягає сплаті прострочена заборгованість за нарахованими процентами разом з неустойкою (штрафом, пенею); у другу чергу підлягають сплаті нараховані проценти, строк сплати яких ще не сплинув; у третю чергу підлягає сплаті прострочена заборгованість за кредитом; у четверту чергу підлягає сплаті строкова заборгованість за кредитом (пункт 2.7 Кредитного договору);

- банк встановлює графік погашення заборгованості за наданим кредитом у відповідності до додатку № 1 до Кредитного договору, що є невід'ємною частиною Кредитного договору (пункт 2.8 Кредитного договору);

- нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно 21 числа кожного місяця за період з 21 числа минулого по 20 число поточного місяця на фактичні залишки заборгованості по кредиту за фактичний час користування кредитом. При розрахунку сплати за нарахованими процентами приймається рік рівний 365/366 календарних днів, в місяці враховується фактична кількість календарних днів (пункт 2.10 Кредитного договору);

- нараховані проценти позичальник сплачує щомісячно до 27 числа кожного місяця (пункт 2.11 Кредитного договору);

- позичальник зобов'язаний забезпечити повне повернення кредиту та процентів за користування ним, а також сплату неустойки (штрафу, пені) за Кредитним договором в строк по 11.10.2012 (підпункт 3.2.5 пункту 3.2 Кредитного договору);

- позичальник зобов'язаний здійснювати щомісячну сплату нарахованих процентів у строки та у порядку, що зазначені у пункті 2.11 Кредитного договору; здійснювати повернення кредиту у строки, що встановлюються відповідно до графіку повернення кредитної заборгованості, зазначеного у додатку № 1 до Кредитного договору (підпункти 3.2.6 та 3.2.7 пункту 3.2 Кредитного договору);

- позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також неустойку (пеня, штраф), незалежно від строку настання виконання зобов'язання за Кредитним договором, зокрема, у такому випадку: затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на два календарні місяці та/або несплати позичальником більше однієї виплати згідно умов Кредитного, яка перевищує 5 (п'ять) процентів суми кредиту (підпункт 3.2.12 пункту 3.2 Кредитного договору);

- банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, погашення процентів за ним та сплати інших платежі, передбачених Кредитним договором у випадку порушення позичальником умов, зазначених у пунктах 3.2.11 та 3.2.12 пункту 3.2 Кредитного договору (підпункт 3.3.7 пункту 3.3 Кредитного договору);

- Кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за Кредитним договором (пункт 5.7 Кредитного договору).

Кредитний договір підписано уповноваженими особами, а саме, від третьої особи на стороні позивача - заступником голови правління ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 12.07.2010 № 1906, та від третьої особи на стороні відповідача - директором ОСОБА_5, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Кредитний договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Кредитний договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, укладений третіми особами Кредитний договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Згідно з частиною другою статті 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Разом з тим, до Кредитного договору позичальником і банком вносилися зміни та доповнення шляхом укладення таких додаткових угод:

- додатковою угодою від 27.09.2015 № 3 сторони погодили викласти підпункт 1.1.2 пункту 1.1 Кредитного договору у такій редакції: «строк користування кредитом встановлюється з 12.10.2010 по 11.10.2017 (включно)»;

- додатковою угодою від 09.07.2012 № 11 сторони визначили, що сума кредиту складає 4 465 000,00 доларів США;

- додатковою угодою від 23.04.2013 № 14 сторони виклали додаток № 1 до Кредитного договору (графік повернення кредитної заборгованості) у новій редакції, визначивши дату та розмір погашення кредиту.

Крім того, 27.09.2011 ПАТ «Банк Кіпру» (кредитор) та Підприємством (поручитель) укладено Договір, відповідно до умов якого:

- поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення ТОВ «Основа» зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, укладеного кредитором та позичальником (з урахуванням всіх додаткових угод до нього, в тому числі тих, що можуть бути укладені і подальшому) (пункт 1.1 Договору);

- змістом зобов'язання є повернення кредиту за кредитним договором у сумі 4 110 000 доларів США в строк 11.10.2017 з дотриманням при цьому визначеного кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених Кредитним договором та/або Договором, та/або чинним законодавством України; сплата процентів за користування кредитом у розмірі LIBOR (1M)+10,5% за строковою заборгованістю (при цьому, Кредитним договором передбачені випадки, коли розмір процентної ставки збільшується на 5% річних і складає LIBOR (1M)+15,5% річних, сплата яких також забезпечується Договором), та/або комісій у розмірі, строки та в порядку, що визначені Кредитним договором; сплата можливої неустойки (пені, штрафів) у розмірі, строки та в порядку, що визначні Кредитним договором; відшкодування витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків кредитора, завданих внаслідок порушення позичальником Кредитного договору (пункти 2.1, 2.2, 2.3 та 2.4 Договору);

- поручитель зобов'язаний в семиденний строк з дня отримання письмової вимоги кредитора виконати забезпечене порукою зобов'язання шляхом перерахування суми основної (позичкової) заборгованості за кредитом, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів) та інших платежів, а також витрат кредитора, пов'язаних з пред'явленням вимог і отриманням виконання за Кредитним договором, та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обов'язків за Кредитним договором, на рахунки , вказані у вимозі кредитора (підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Договору);

- поручитель зобов'язаний у разі невиконання позичальником та/або поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном, на яке згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення (підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до настання однієї з таких обставин: виконання в повному обсязі (в тому числі дострокове) позичальником зобов'язання забезпеченого порукою (підпункт 7.2.1); погашення поручителем у повному заборгованості позичальника за Кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені Договором (підпункт 7.2.2); якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя (підпункт 7.2.3) (пункт 7.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від третьої особи на стороні позивача - заступником голови правління ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від 11.07.2011 № 1256, та від відповідача - директором ОСОБА_5, який діяв на підставі статуту та протоколу позачергових зборів учасників підприємства від 12.05.2011 № 12/2011, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Отже, укладений ПАТ «Банк Кіпру» та Підприємством Договір за своєю правовою природою є договором поруки.

Додатковою угодою від 09.07.2012 № 2 сторони внесли зміни до пункту 2.1 Договору поруки та виклали його у новій редакції, зазначивши, що змістом зобов'язання, забезпеченого порукою, є повернення кредиту за Кредитним договором у сумі 4 465 000 доларів США в строк до 11.10.2017 (кінцевий термін) з дотриманням при цьому визначеного Кредитним договором порядку сплати періодичних платежів або у випадках, передбачених Кредитним договором та/або Договором та/або чинним законодавством України.

30.09.2014 ПАТ «Неос Банк» (клієнт) і Банком (фактор) укладено договір факторингу № 13/14-Ф (далі - Договір факторингу), за умовами якого:

- в порядку та на умовах Договору факторингу фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основним договором в розмірі та на умовах, передбачених Договором факторингу (пункт 2.1 Договору факторингу);

- опис, характеристика, осяг та розмір прав грошової вимоги до боржника за основним договором, що відступаються відповідно до умов Договору факторингу, зазначені у додатку № 1 до Договору факторингу (пункт 2.2 Договору факторингу);

- права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день підписання Договору факторингу. Додаткового оформлення відступлення прав грошової вимоги не вимагається. Після переходу прав грошової вимоги до фактора останній стає кредитором по відношенню до боржника та набуває відповідні права грошової вимоги. Таке відступлення не потребує вчинення будь-яких додаткових дій з боку фактора чи клієнта або підписання будь-яких документів (пункт 2.3 Договору факторингу);

- у зв'язку з підписання Договору факторингу фактору передаються права клієнта як кредитора/заставодержателя за договорами забезпечення, що укладені в забезпечення виконання зобов'язань боржника за основним договором, які передбачені у додатку № 1 до Договору факторингу, таким чином: перехід прав клієнта за договорами забезпечення, зазначеними у підпунктах 1.2.2 - 1.2.4 пункту 1.2 додатку № 1 до Договору факторингу, здійснюється на підставі Договору факторингу без будь-якого додаткового оформлення одночасно з переходом права грошової вимоги за основним договором. Права за договорами забезпечення, зазначеними у підпунктах 1.2.2 - 1.2.4 пункту 1.2 додатку № 1 до Договору факторингу переходять до фактора в силу положень законодавства України та Договору факторингу. Перехід прав клієнта за договорами забезпечення, зазначеними у підпункті 1.2.1 пункту 1.2 додатку № 1 до Договору факторингу, оформлюється окремим договором між фактором та клієнтом (пункт 2.4 Договору факторингу);

- загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов Договору факторингу, становить 5 161 613,90 доларів США (пункт 3.1 Договору факторингу);

- Договір факторингу вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань та Договором факторингу (пункт 10.1 Договору факторингу).

Договір факторингу підписано уповноваженими особами, а саме, від третьої особи на стороні позивача - ОСОБА_7, який діяв на підставі довіреності від 30.09.2014 № 1097, та ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від 30.09.2014 № 1096, та від позивача - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли на підставі довіреності від 01.11.2011 № 970/11, та скріплено печатками.

Договір факторингу у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір факторингу є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Отже, укладений ПАТ «Банк Кіпру» та Банком Договір факторингу за своєю правовою природою є договором факторингу.

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Банк Кіпру» належним чином виконало свій обов'язок за Кредитним договором, надавши кредит позичальнику (ТОВ «Основа»), що підтверджується меморіальними ордерами за період з 09.11.2010 по 22.10.2012 та банківськими виписками за період з 12.10.2010 по 15.09.2015, належним чином засвідчені копії яких долучені до матеріалів справи.

Разом з тим, починаючи з 21.12.2013 ТОВ «Основа» не в повному обсязі здійснювало повернення кредиту та не повністю сплачувало відсотки за користування кредитом, у зв'язку з чим у позичальника за Кредитним договором виникла прострочена заборгованість за кредитом та прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом.

Так, у ТОВ «Основа» виникла заборгованість за кредитом у загальному розмірі 4 370 742,70 доларів США, яка станом на 17.07.2015 складається із простроченої заборгованості у розмірі 1 870 342,70 доларів США (виникла до 27.06.2015 відповідно до графіку повернення кредитної заборгованості, викладеному у додатковій угоді № 14) та строкової заборгованості у розмірі 2 500 400 доларів США за період з 27.06.2015 по 11.10.2017 (відповідно до графіку повернення кредитної заборгованості, викладеному у додатковій угоді № 14).

Вказаний розмір заборгованості третьої особи на стороні відповідача за Кредитним договором не спростований Підприємством і ТОВ «Основа»; суду не подано документального підтвердження того, що кредитні кошти не отримувалися позичальником; також, відсутнє документальне підтвердження належного виконання ТОВ «Основа» Кредитного договору.

ПАТ «Банк Кіпру» звернулося, зокрема, до ТОВ «Основа» та Підприємства з вимогою від 28.05.2014 про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором, в якому, на підставі підпункту 3.3.7 пункту 3.3 Кредитного договору, вимагало у термін, що не перевищує 30 календарних днів з дати одержання вимоги, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення її банком, повернути строкову заборгованість за кредитом у сумі 3 750 600 доларів США; прострочену заборгованість за кредитом у сумі 620 142,70 доларів США; сплатити строкові проценти за користування кредитом у сумі 42 077,57 доларів США; сплатити прострочені проценти за користування кредитом у сумі 239 662,43 доларів США; сплатити пеню за несвоєчасну сплату процентів у сумі 11 258,88 доларів США; сплатити проценти за фактичне користування кредитом, які будуть нараховані по дату фактичного погашення заборгованості.

Вказана вимога була отримана ТОВ «Основа» та Підприємством 03.06.2014, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення № 343 та № 351.

Судом встановлено, що за Договором факторингу ПАТ «Неос Банк» передало Банку право грошової вимоги до ТОВ «Основа» за заборгованістю за кредитом у загальному розмірі 4 370 742,70 доларів США та заборгованістю зі сплати процентів у загальному розмірі 790 871,20 доларів США, а саме: 16 870,59 доларів США строкових процентів та 774 000,61 доларів США прострочених процентів (4 370 742,70 + 790 871,20 = 5 161 613,90), яка виникла у ТОВ «Основа» за Кредитним договором станом на дату укладення Договору факторингу (30.09.2014).

Таким чином, загальний розмір заборгованості зі сплати процентів (строкових та прострочених), нарахованих за користування ТОВ «Основа» кредитними коштами за Кредитним договором, станом на 17.07.2015 становить 133 5047,40 доларів США.

Перевіривши надані позивачем за первісним позовом розрахунки заборгованості ТОВ «Основа» за кредитом та заборгованості зі сплати процентів за користуванням кредитом, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони є правильними.

Також, Банком заявлено до стягнення з відповідача за первісним позовом 4 683 461,78 грн. пені, нарахованої у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Основа» своїх зобов'язань в частині повернення кредиту, та 2 989 003,89 грн. пені, нарахованої у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Основа» своїх зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом, за загальний період нарахування з 18.07.2014 по 17.07.2015.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне повернення кредиту та/або процентів за ним позичальник сплачує банку пеню у розмірі діючої на період прострочення подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Так, перевіривши здійснені позивачем за первісним позовом розрахунки пені, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості ТОВ «Основа» за кредитом у сумі 4 370 742,70 доларів США, за процентами за користування кредитом у сумі1 335 047,40 доларів США та пеня у сумі 7 672 465,68 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та третьої особою на стороні відповідача не були спростовані, зокрема, позичальником за Кредитним договором станом на момент розгляду справи не надано доказів сплати вказаних грошових коштів та не спростовано їх розміру.

Слід зазначити, що Банком були надіслані Підприємству та ТОВ «Основа» листи (від 03.10.2014 № 89178-10-б/б та № 89182-10-б/б), в яких повідомлено про укладення Договору факторингу та те, що починаючи з 01.10.2014 всі обов'язки за Договором і Кредитним договором мають бути виконані на користь позивача за первісним позовом.

Вказані вимоги були отримані відповідачем за первісним позовом і третьою особою на стороні відповідача 09.10.2014, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 999 та № 014.

Оскільки Підприємство на виконання умов Договору поруки відповідає за невиконання ТОВ «Основа» зобов'язань за Кредитним договором, а Банк за Договором факторингу отримав право вимоги, то первісні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до зустрічного позову, то суд дійшов висновку про відмову, виходячи з такого.

Так, Підприємство просить суд визнати припиненими зобов'язаннями за Договором, обґрунтовуючи вимоги, тим, що порука позивача за зустрічним позовом, яка виникла на підставі Договору, припинилась на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя.

На думку Підприємства, правовідносини за Договором поруки припинені з 05.01.2015.

Частинами першою та другою статті 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (статті 252 та 253 ЦК України).

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя.

На думку Підприємства та ТОВ «Основа» порука є припинено, а Банк звернувся з первісним позовом вже після того, як сплинув шестимісячний строк на звернення з вимогою до поручителя.

Обґрунтовуючи свою позицію, ТОВ «Основа», зокрема, посилалося на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-2875цс15, а саме про таке:

- згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя;

- договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань за щомісячним погашенням платежів, зокрема в разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов'язаний протягом 1 робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи, отже, сторони врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів;

- оскільки боржник здійснив останній платіж 10 листопада 2008 року, строк користування кредитом достроково сплив 10 березня 2009 року, тобто через 90 календарних днів з дати, коли позичальник перестав сплачувати кредит, нараховані проценти за кредитом та штрафні санкції, тому строк у шість місяців від дня настання зміненого строку виконання основного зобов'язання закінчився 10 вересня 2009 року, натомість банк звернувся до третейського суду з позовом поза межами цього строку, зокрема 27 жовтня 2009 року, а тому вимога про визнання поруки припиненою є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання вказівок касаційної інстанції, викладених у постанові від 17.02.2016 зі справи № 910/20345/15, а саме щодо не надання належної правової оцінки усім умовам договору у їх сукупності, у тому числі підпункту 7.2.3 пункту 7.2 Договору; залишення поза увагою та правовим дослідженням факту надсилання/ненадсилання клієнтом та фактором повідомлення у письмовій формі боржнику про відступлення права вимоги, Господарський суд міста Києва здійснив відповідне дослідження, аналіз та правову оцінку.

Так, господарський суд при новому розгляді дійшов таких висновків:

- порука за Договором не припинилася через шість місяців, як на це посилається ТОВ «Основа», оскільки за Договором поруки його сторони узгодили трирічний строк;

- за приписами статті 559 ЦК України ПАТ «Банк Кіпру» та Підприємство скористалося своїм правом, яке визначено законодавцем, та самостійно визначили строк поруки;

- матеріали справи містять докази належного повідомлення позичальника та поручителя про необхідність виконання умов Кредитного договору та Договору, у зв'язку із неналежним виконанням Кредитного договору ПАТ «Основа»;

- ні ТОВ «Основа», ані Підприємства з моменту отримання повідомлення ПАТ «Банк Кіпру» не вчиняли дії спрямовані на виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором і Договором;

- посилання Підприємства на те, що повідомлення фактора є неналежним доказом переходу прав за Кредитним договором та Договором до Банку як нового кредитора, є безпідставними, оскільки з листів позивача за первісним позовом, які були отримані ТОВ «Основа» та Підприємством, чітко вбачається, належне повідомлення про перехід прав первісного кредитора до нового за Договором та Кредитним договором;

- крім того, Банк у листах вказав на необхідність виконання всіх зобов'язань за вказаними договорами, у тому числі, зобов'язання про дострокове повернення кредиту, вимога про виконання якого була надіслана ще третьою особою на стороні позивача (лист від 28.05.2014);

- таким чином, суд розцінює листи Банку (від 03.10.2014) не лише як повідомлення про укладення Договору факторингу та перехід права вимоги від ПАТ «Неос Банк» до позивача за первісним позовом, а як вимогу про належне виконання Договору та Кредитного договору;

- посилання на правову позицію Верховного Суду України (постанова від 17.02.2016 зі справи № 6-2875цс15) є недоцільним у даному випадку, оскільки у спорі, який був предметом розгляду Верховного Суду України, договір поруки не містив чітко визначеного строку поруки, а тому судом і застосовувався шестимісячний строк, відповідно до вимог статті 559 ЦК України;

- у нашому випадку сторони Договору визначили трирічний строк, який не було порушено ні первісним, ані новим кредитором.

Отже, враховуючи викладене та фактичні обставини справи, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України правовідносини поруки за Договором не є припиненим, а тому у зустрічному позові слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач за первісним позовом не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача за первісним позовом та підтверджували заперечення проти задоволення первісних позовних вимог.

З огляду на викладене первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути зі спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 17; ідентифікаційний код: 20057315) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна, буд. 4/6; ідентифікаційний код: 23494714): 133 811 976 (сто тридцять три мільйона вісімсот одинадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість) грн. 30 коп. боргу; 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору за подання позовної заяви та 200 970 (двісті тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

3. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 08.04.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук