ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.04.16р. Справа № 904/408/16

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА", 50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 49005, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за теплову енергію у загальному розмірі 14 737,38 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача Чаботаров А.С. - представник за довіреністю № 10 від 15.02.16року

від відповідача ОСОБА_3 - представник за довіреністю від 15.03.2012 року

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до господарського суду із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію в сумі 8 088,06 грн., інфляційних витрат у розмірі 6 182,61 грн., 3% річних в сумі 466,71 грн., судового збору в сумі 1 378,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пару за № 6085 від 01.12.2008р., в частині повного та своєчасного розрахунку за спожиту теплову енергію за період з 07.10.2013 року по 24.03.2014 року.

Відповідач позов не визнає (відзив на позовну заяву від 24.02.2016 року) посилаючись на те, що:

- договір укладено з іншою особою, ОСОБА_4 не є належним відповідачем, оскільки не є стороною договору № 6085 від 01.12.2008 року, який фактично укладено з іншою особою - ОСОБА_5;

- у договорі постачання зазначено, що паспорт особі виданий Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС, у той час як паспорт відповідача виданий Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС;

- у договорі постачання зазначено, що особа зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, однак відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5;

- підпис, що міститься у договорі постачання, зроблений не відповідачем, а іншою особою;

- у договорі постачання відсутня печатка відповідача, якою повинно бути засвідчено підпис на даному договорі.

Відповідачем 24.02.2016 року до суду було подано клопотання про заміну неналежного відповідача, посилаючись на те, що:

- договір № 6085 від 01.12.2008 року укладено та підписано іншою особою, а саме, ОСОБА_5, 49000, АДРЕСА_4, паспорт серії НОМЕР_2, який виданий Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 01.09.1996 року.

Ухвалою суду від 10.03.2016 року було продовжено строк розгляду спору до 11.04.2016 року.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2008 року між комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір за № 6085 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пара на об'єкт, а саме, нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та кв. 4, що переведено з жилого у нежиле приміщення на підставі рішення Криворізької міської ради від 11.06.2008 року за № 452 про переведення приміщень у нежилі.

Згідно з п. п. 1.1, 1.3 договору, постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді та у вигляді пара на технологічні потреби, а споживач оплачує отриману теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строк, передбачений цим договором. Постачальник відпускає споживачу теплову енергію на об'єкти, вказані в таблиці №2 (нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та кв. 4) у відповідності з встановленим планом теплоспоживання з 01.10.08 року по 01.10.09 року (таблиці №1, 2, акт межі розділу як невід'ємна частина договору). Оплата здійснюється з моменту вказаного періоду дії договору.

Відповідно до 2.1 договору, розрахунок споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим шляхом при їх відсутності.

Згідно з п. п. 3.1., 3.4. договору, оплата за відпущену теплову енергію здійснюються постачальником щомісячно самостійно, в грошовій формі, та інших формах розрахунку за погодженням сторін до 15 числа місяця наступного за розрахунковим. В іншому випадку постачальник має право без додаткового попередження припинити повністю або обмежити частину подачі теплової енергії споживачу. Споживач проводить передоплату в грошовій формі в розмірі 75% планового місячного споживання в строк до 20 числа кожного місяця.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що у випадку виникнення заборгованості за надані послуги теплопостачання, споживач не пізніше 10 днів з моменту отримання від постачальника акту звірки, повертає його оформленим та вживає всіх заходів для погашення заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивачем належним чином надавалися відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актом за № 1118 (а.с. 14).

Суд звертає увагу на те, що тарифи на послуги теплопостачання складають за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року тариф за 1 Гкал 954,05 грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКРРКП України № 119 від 30.09.11 року для групи «інші споживачі»); за період з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року тариф за 1 Гкал 892,16 грн. (з ПДВ) (згідно постанови НКДРКП № 383 від 31.12.2013 року для потреб інших споживачів).

На оплату наданих послуг позивачем були виставлені відповідачу наступні рахунки - фактури: № 6085 від 31.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від 31.12.2013 року, від 31.01.2014 року, від 28.02.2014 року, від 31.03.2014 року.

Вищевказані рахунки-фактури направлялися відповідачу на адресу зазначену в договорі, що підтверджується наданими позивачем копіями Списку замовних листів (а.с. 41-46).

Відповідач в порушення п. 1.1. договору станом на дату розгляду справи не розрахувався з позивачем, сума основного боргу склала 8 088,06 грн., яка підлягає до стягнення і підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до положень ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 15.11.2013 року по 05.01.2016 року в сумі 466,71 грн. та інфляційних витрат за період з грудня 2013 року по грудень 2015 року в сумі 6 182,61 грн. підлягають задоволенню і підтверджується матеріалами справи.

Щодо стверджень відповідача, що договір № 6085 про постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання та пара між ним, як фізичною особою - підприємцем та КП «Криворіжтепломережа» укладено не було, підпис, що міститься в договорі йому не належить, зазначені в договорі паспортні дані не співпадають з його паспортними даними, а також що рішення Криворізької міської ради від 11.06.2008 року за № 452 про переведення приміщень у нежилі втратило чинність на підставі п. 2.11. «Порядку переведення жилих будинків і приміщень (квартир) у нежилі у м. Кривому Розі» від 24.02.2006 року № 4035, оскільки відповідач не ввів об'єкт бізнесу в експлуатацію протягом трьох років, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до таблиці № 2 договору № 6085 від 01.12.2008 року, об'єктом теплоспоживання є приміщення офісу по АДРЕСА_6 Зазначений офіс належав на праві власності ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, на підставі договорів купівлі-продажу від 02.04.2008 року за № 1788 та від 16.02.2008 року за № 1356.

Відповідачем не надано належних доказів підтвердження того, що договір № 6085 від 01.12.2008 року з боку відповідача підписаний неповноважною особою.

Крім того, згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір, укладений між сторонами, не визнаний судом не дійсним та виконувався сторонами, а тому є чинним і сторони зобов'язані його виконувати.

Факт визнання відповідачем договору підтверджується тим, що рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2011 року по справі № 5005/3965/2011 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за відпущену теплову енергію на підставі договору № 6085 від 01.12.2008 року за період з січня 2009 року по листопад 2010 року в сумі 8 725,42 грн., а по справі № 28/5005/574/2012 за цим же договором стягнуто 5 260,37 грн. заборгованості за період з грудня 2010 року по квітень 2011 року. Дані рішення відповідачем не оскаржувалися. Крім того, рішення по справі №28/5005/574/2012, згідно постанови ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 17.02.2014 року виконано.

Відповідно до ст. ст. 7, 8 Житлового кодексу України, переведення житлових будинків і приміщень у нежилі здійснюється рішенням виконкому відповідної ради.

Факт переведення житлових приміщень (квартири 3, 4 по АДРЕСА_6 у нежилі підтверджується рішенням виконкому Криворізької міської ради № 452 від11.06.2008 року.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону україни "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень, доказів чого не було надано сторонами.

Відповідач не звертався до позивача про внесення змін до договору, щодо зміни об'єкту постачання з нежитлових приміщень на житлові та не надавав доказів повернення квартир 3, 4 в житлові приміщення.

10.03.2016 року відповідачем було подано до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Клопотання відповідача не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.11.2006 р. №01-8/2651 "Про деякі питання призначення судових експертиз" судова експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення права на справедливий суд, встановленого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями п. 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вже зазначалося вище, ФОП ОСОБА_4 сплатив заборгованість по рішенню господарського суду Дніпропетровської області по справі № 28/5005/574/2012, яке винесено по заборгованості за договором № 6085 від 01.12.2008 року.

Таким чином, відповідач фактично схвалив зазначений договір здійснивши оплату за теплову енергію, а тому клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведе, суд вбачає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49005, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ) 8 088 (вісім тисяч вісімдесят вісім) грн. 06 коп. - основного боргу, 6 182 (шість тисяч сто вісімдесят дві) грн. 61 коп. - інфляційних витрат, 466 (чотириста шістдесят шість) грн. 71 коп. - 3% річних, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору, про що видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 13.04.2016 року

Суддя С.П. Панна