номер провадження справи 27/207/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016 Справа № 908/6260/15

Колегія суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Гандюкова Л.П., Кутіщева-Арнет Н.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі" (69091 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69032 АДРЕСА_1)

про стягнення 60 000 грн. 00 коп.

Представники сторін:

від позивача: Гриценко Ю.В., дов. № 225/20-19 від 15.10.2015р., Волобоєва Л.В., дов. № 31/20-19 від 12.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_4, дов. № 117 від 09.02.2016р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя про стягнення грошових коштів в розмірі 60 000 грн. 00 коп. за договором про надання послуг № 26-2013 від 07.05.2013 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2015р., справу № 908/6260/15 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 25.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/6260/15, присвоєно справі номер провадження 27/207/15 та призначено судове засідання на 18.01.2016р.

Ухвалою суду від 18.01.2016р. розгляд справи відкладався на 16.02.2016р., у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

Ухвалою суду від 16.02.2016р. виправлено допущені в ухвалі господарського суду Запорізької області від 25.12.2015 р. про порушення провадження у справі, ухвалі суду від 18.01.2016 р. про відкладення розгляду справи та протоколі судового засідання від 16.02.2016 р. описки, а саме: замість "Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69032 АДРЕСА_1)" зазначено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (69032 АДРЕСА_1)".

У судовому засіданні 16.02.2016р. судом оголошувалася перерва до 24.02.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 24.02.2016р., за письмовою заявою представника відповідача, відповідно до п. 3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів до 11.03.2016р., розгляд справи, згідно ст. 77 ГПК України відкладено на 10.03.2016р.

В засіданні суду 10.03.2016 р. представником відповідача заявлено клопотання, в порядку ст. 46 ГПК України, про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

В обґрунтування посилається на те, що як вбачається з матеріалів справи дана справа є складною, що випливає з наступного: незрозумілий зміст договору, на підставі якого виник спір, що є наслідком неоднакового тлумачення сторонами одних і тих самих його умов; договір, на підставі якого виник спір, має ознаки окремих видів договірних зобов'язань; об'ємність постійно мінливого галузевого законодавства України у сфері містобудування, що потребує ретельного аналізу; великий обсяг необхідних для вирішення справи доказів, а отже об'ємність матеріалів, які повинен дослідити суд; неузгодженості між собою норм законодавства України, яке підлягає застосуванню для вирішення цього спору, їх суперечливості.

Відповідно до ст. 46 ГПК України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто у складі трьох суддів.

Заява відповідача в порядку статті 46 ГПК України задоволена судом.

У зв'язку із специфікою спору, що розглядається, необхідністю додаткового з'ясування обставин справи, враховуючи клопотання відповідача, розпорядженням керівника апарату господарського суду Запорізької області від 10.03.2016 р. № 01-04/47/16 призначено колегію у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Гандюкова Л.П., Кутіщева-Арнет Н.С.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. справу № 908/6260/15 прийнято до провадження колегією у складі трьох суддів: головуючий суддя Дроздова С.С., судді Гандюкова Л.П., Кутіщева-Арнет Н.С., судове засідання призначено на 11.04.2016р.

11.04.2016р. продовжено розгляд справи № 908/6260/15 у складі колегії суддів.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 11.04.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві, поясненнях та додаткових поясненнях до позовної заяви (приєднані до матеріалів справи). Просить суд стягнути з відповідача грошових коштів в розмірі 60 000 грн. 00 коп. за договором про надання послуг № 26-2013 від 07.05.2013 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.04.2016р. проти позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві, письмових поясненнях (містяться в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, заслухавши позивача та відповідача, колегія суддів вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 07.05.2013р. між Концерном "Міські теплові мережі" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг № 26-2013.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку . Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши зміст договору від 07.05.2013 року за № 26-2013, на підставі якого виникло грошове зобов'язання, колегія суддів вважає, що даний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг № 26-2013р. від 07 травня 2013 року виконавець зобов'язався за завданням замовника надати послуги з документального супроводження проекту, введення в експлуатацію об'єкту шляхом отримання зареєстрованої Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, в порядку та на умовах, визначених цим договором та нормами діючого законодавства.

Згідно п. 1.2 договору об'єкт, щодо якого надаються послуги, розташований за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Федотова, 157 Пансіонат «Жовтневий».

Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість послуг за цим договором складає 120 000,00 грн., без ПДВ.

Пунктом п. 2.2 договору сторони визначили, що виконавець приступає до виконання своїх обов'язків по договору з моменту перерахування замовником авансового платежу у розмірі 50% від суми договору на поточний рахунок виконавця.

Згідно п. 3.1 договору строк надання послуг за цим договором становить дванадцять місяців з моменту здійснення замовником авансового платежу відповідно до п .2.2 договору.

Відповідно до п. 2.3 договору, у випадку дострокового розірвання договору, оплаті підлягають фактично надані послуги, решта авансу повертається виконавцем замовнику. У разі, якщо послуги не надавались або визначення меж частково наданих послуг є неможливим, поверненню підлягає вся сума авансу.

У відповідності до п. 2.4 договору остаточний розрахунок 50% від суми договору-протягом 5 (п'яти) днів після отримання замовником зареєстрованої Декларації про готовність об'єкта до експлуатації та підписання Акта наданих послуг.

В акті наданих послуг вказуються всі наявні у замовника претензії до наданих виконавцем послуг. У разі відсутності зауважень, замовник зобов'язаний підписати акт наданих послуг. У разі наявності претензій у замовника, послуги вважаються не наданими та оплаті не підлягають (п. 2.5 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що послуги згідно з цим договором, вважаються виконаними після підписання сторонами акта наданих послуг.

У відповідності до п. 4.2 договору після завершення надання послуг чи окремих видів послуг виконавець ознайомлює замовника з їх результатами та, при необхідності, дає пояснення. Замовник протягом 3 робочих днів з дня отримання Акта виконаних робіт в повному об'ємі, зобов'язаний підписати акт або направити мотивовану відмову від прийняття робіт.

Відповідно до п. 4.3 договору у випадку наявності претензій у замовника, роботи вважаються невиконаними та не підлягають сплаті.

Відповідно до п. 6.6 договору у випадку неодноразового грубого порушення будь-якою із сторін зобов'язань за цим договором зацікавлена сторона має право розірвати договір, попередивши про це іншу сторону за 3 дні в письмовій формі.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань обома сторонами .

13.12.2013р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою

сторони виклали в новій редакції п.п. а) п. 5.2.2 договору, а саме: «а) доручення представнику виконавця на представлення інтересів замовника».

На виконання п. 2.2 договору платіжним дорученням № 5683 від 21.05.2013р. замовником було сплачено 60 000,00 грн.

З урахуванням п. 2.2 договору виконавець повинен був надати послуги за договором до 21.05.2014 року.

14.04.2014 року виконавцем надано замовнику акт здачі - приймання виконаних робіт

по договору, в якому визначено розмір оплати послуг з документального супроводження об'єкта 60 000 грн. без ПДВ.

Проте договором не визначено, що вартість документального супроводження проекту становить 60 000 грн. без ПДВ, отже акт на послуги з документального супроводження складено виконавцем з довільним визначенням їх вартості, не узгоджену з замовником. Також послуги мали надаватися з документального супроводження проекту, а не об'єкта.

На підставі п. 4.2 договору замовник зажадав від виконавця надати відповідні пояснення та підтверджуючі виконання робіт документи, про що свідчить лист № 2041/23 від 15.04.2014.

У зв'язку з ненаданням виконавцем пояснень та підтверджуючих документів щодо надання послуг за договором на суму 60 000 грн. 00 коп., замовник відмовився від підписання акту здачі - приймання виконаних робіт від 14.04.2014 року, про що свідчить лист № 2354/23 від 29.04.2014 року, направлений виконавцю.

Станом на 16.06.2014 року виконавцем не виконано зобов'язання за договором та не надано документи, що підтверджують виконання послуг, визначених в п. 1.1 договору.

19.06.2014р. позивач за № 3310/1/20 повідомив відповідача про розірвання договору про надання послуг № 26-2013 від 07.05.2013р. з 23.06.2014р. та вимагав повернення авансу в сумі 60 000,00 грн. без ПДВ до 27.06.2014 року. Зазначене повідомлення отримано відповідачем 01.07.2014 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення ф.119.

24.06.2014р. виконавцем повторно направлено позивачу акт здачі - приймання

виконаних робіт з листом за № 210 від 24.06.2015р., на який позивачем було надано

відповідь № 3839/1/20 від 17.07.2014р., в якій зазначалося про припинення договору та не

надання виконавцем документів, що підтверджують факт виконання послуг за договором.

Аналогічна відповідь № 3991/20 від 28.07.2015р. була надана позивачем на лист відповідача № 215 від 16.07.2014р.

19.05.2015р. позивачем на адресу відповідача направлено акт звіряння

розрахунків станом на 01.05.2015р., на який відповідач листом № 265 від 03.06.2015р. повідомив про незгоду із сумою заборгованості.

Оскільки, станом на 18.06.2015р., у зв'язку з розірванням договору зобов'язання сторін є припиненими, а виконавцем не здійснено виконання зобов'язань за договором, не надано документів, які б підтверджували надання послуг відповідно до умов договору, то замовник вкотре вимагав від відповідача негайного повернення авансу в сумі 60 000 грн. 00 коп. (вих. № 3040/20 від 19.06.2015 року).

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З аналізу вказаної статті вбачається, що цивільно-правові зобов'язання можуть бути і без визначеного строку виконання, або цей строк визначається моментом пред'явлення вимоги. В такому випадку кредитор має право вимагати виконання зобов'язання, а боржник відповідно виконати зобов'язання в будь-який час. Загальним правилом виконання такого зобов'язання є правило, що боржник має виконати свій обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення кредитором вимоги. Повідомлення щодо розірвання договору з вимогою щодо повернення авансу було направлено відповідачу 19.06.2014р., встановлений строк для повернення авансу сплив 27.06.2014р., отже з урахуванням поштового перебігу, на день пред'явлення позову у позивача з'явилося право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Вказане повідомлення було надіслано позивачем цінним листом з оголошеною цінністю та описом вкладення на адресу відповідача, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 69032 АДРЕСА_1, про що свідчить квитанція, опис вкладення та отримано відповідачем 01.07.2015 року.

Отже, з урахуванням приписів ст.ст. 253, 530 ЦК України, термін повернення коштів для відповідача сплив 27.06.2014р., а з 28.06.2014р. почалося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, відповідач ФОП ОСОБА_1 на момент укладання договору мала право здійснювати такі види діяльності за КВЕД-2010:

- 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування;

- 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах;

- 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., про що свідчить наданий виконавцем витяг з ЄДРЮОФОП серія АА № 453795 станом на 23.10.2012р.

Відповідно до п. г пункту 5.2.2 договору замовник зобов'язаний надати виконавцю «робочий проект з усіма останніми доповненнями та змінами, не узгоджений відповідними державними органами».

Для виконання робіт з документального супроводження проекту замовник передав виконавцю проектну та дозвільну документацію по об'єкту: Запорізька область, Якимівський район, пгт. Кирилівка, вул. Коса Федотова, 157 Пансіонат «Жовтневий», про що свідчить акт прийому - передачі проектної документації на об'єкт від 17.04.2013р., підписаний обома сторонами.

Підпункт 3 п. 4 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює, що «Обов'язковій експертизі підлягають проекти будівництва, які споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, якщо їх кошторисна вартість перевищує 300 тисяч гривень, - щодо кошторисної частини проектної документації».

Тобто, послуга з документального супроводження проекту, полягала в узгодженні виконавцем проекту, наданого замовником, державними органами, а саме: отримання позитивного звіту щодо проектної документації в Запорізькій філії ДП «Укрдержбудекспертиза».

Такого документального супроводження проекту, як і будь-якого іншого узгодження проекту державними органами, виконавцем не було здійснено, жодних підтверджуючих документів не надано.

14.04.2014р. виконавцем надано замовнику акт здачі - приймання виконаних робіт по договору, в якому визначено розмір оплати послуг з документального супроводження об'єкта 60 000 грн. 00 коп. без ПДВ.

Однак, договором не визначено, що вартість документального супроводження проекту становить 60 000 грн. 00 коп. без ПДВ, отже акт на послуги з документального супроводження складено виконавцем з довільним визначенням їх вартості, не узгоджену з замовником.

Також послуги мали надаватися з документального супроводження проекту, а не об'єкта.

Надана виконавцем декларація зареєстрована 02.07.2013р. в реєстрі документів дозвільного характеру за № 4_103_024116_61 декларація на початок виконання будівельних робіт не являється підтвердженням надання послуг за договором.

Крім того, вказана декларація підпадає під дію Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» зі змінами, внесеними Законом України від 22.12.2011р. № 4220-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності», оскільки містить низку недостовірних даних.

У зв'язку з чим, замовник не може скористатись наданою виконавцем зареєстрованою декларацією на початок будівельних робіт, а повинен її скасувати шляхом подання заяви до інспекції державного архітектурно - будівельного контролю та подати іншу виправлену декларацію (постанова Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт»).

Слід звернути увагу на те, що Декларація про початок виконання будівельних робіт зареєстрована в інспекції Державного архітектурно - будівельного контролю у Запорізькій області в липні 2013 року, її копія надана замовнику тільки в червні 2014 року і лише в серпні 2014 року виконавцем надіслано замовнику оригінал зазначеної декларації, тобто вже після припинення дії договору шляхом його розірвання.

Зважаючи на викладене, відповідач не надав обумовлені договором послуги, оскільки не здійснив документальне супроводження проекту, об'єкт в експлуатацію шляхом отримання декларації про готовність об'єкта до експлуатації не ввів.

Відповідно до п. 2.3 договору у випадку дострокового розірвання договору, оплаті підлягають фактично надані послуги, решта авансу повертається виконавцем замовнику. У разі, якщо послуги не надавались або визначення меж частково наданих послуг є неможливим, поверненню підлягає вся сума авансу.

Також сторонами у п. 7.3 договору про надання послуг № 26-2013 передбачено, що сторони встановили, що текст договору, інша інформація та відомості, які стосуються виконання договору, є конфіденційними та не можуть передаватися третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони, за винятком, коли таке передавання пов'язане з отриманням офіційних дозволів, документів для виконання цього договору.

Представник відповідача в своєму відзиві (том 1 арк. справи 111) зазначив, що у зв'язку зі значною завантаженістю у справах фізична особа підприємець ОСОБА_1 15.05.13 року з суб'єктом господарювання -ФОП ОСОБА_5 уклала договір про надання послуг з оформлення та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, за умовами якого ФОП ОСОБА_5 було сплачено послуги у розмірі 60000 гривень.

Таким чином, представник відповідача підтвердив, що ФОП ОСОБА_1 порушено умови договору про надання послуг від 07.05.13р. № 26-2013, а саме пункт 7.3. Позивач не надавав письмової згоди відповідачу щодо передавання третім особам без попередньої згоди іншої сторони, оскільки договір є конфіденційним.

Отже, відповідач сам спростовує часткове надання ним послуг, оскільки ці послуги були надані не ФОП ОСОБА_1, а третьою особою, яка немає відношення до Концерну «МТМ», внаслідок чого відповідачем порушено п. 7.3 договору, ст.629, ст.902 ЦК України.

Таким чином, декларація про початок виконання будівельних робіт не є підтвердженням наданими ФОП ОСОБА_1 послуг з документального супроводження проекту за договором № 26-2013 від 07.05.2013 року, тим більше на суму 60 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4.1 договору послуги, згідно з цим договором, вважаються виконаними після підписання сторонами Акта наданих послуг, такий акт у справі відсутній.

Відповідно до п. 2.3 договору, у випадку дострокового розірвання договору, оплаті підлягають фактично надані послуги, решта авансу повертається виконавцем замовнику. У разі, якщо послуги не надавались або визначення меж частково наданих послуг є неможливим, поверненню підлягає вся сума авансу.

Враховуючи вищевикладене та те, що договір № 26-2013 від 07.05.2013р. є припиненим внаслідок його розірвання позивачем, а відповідачем не надано доказів надання послуг, то відповідно до п. 2.3 договору, аванс у повному розмірі підлягає поверненню замовнику.

Не зважаючи на те, що кожна із сторін договору прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, відповідач належні послуги за договором не надав, грошові кошти за договором не повернув.

Не зважаючи на те, що кожна із сторін договору прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, відповідач станом на день розгляду справи суму грошових коштів (авансового платежу) за договором у розмірі 60 000 грн. 00 коп. не повернув.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем не надано доказів, в підтвердження відсутності вини та доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 60 000 грн. 00 коп. грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідач не виконав умови договору про надання послуг № 26-2013 від 07.05.2013р., факт виконання зобов'язань за договором відповідач належним чином не довів.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобов'язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов'язань. Якщо учасники зобов'язання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобов'язання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обов'язків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобов'язання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобов'язання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобов'язання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

За приписами ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку, на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

В даному випадку мова йде про односторонню відмову від договору при потребі, наслідком якої є розірвання договору. Сторони можуть скористатися наданим правом у будь-який час - як до початку виконання, так і під час надання послуги. Крім того, таке право на законних підставах може належати будь-якій із сторін.

Надання сторонам вказаного права пов'язане з особливостями послуги і може відбуватися у трьох випадках: коли підстави розірвання договору передбачені цим Кодексом; коли підстави розірвання договору передбачені законом; за домовленістю сторін.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Розірвання договору є спеціальною підставою припинення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з договору такої підстави припинення зобов'язання як розірвання договору, він не містить, а відтак слід керуватися нормами, які визначають такий порядок та встановлені Законом.

В даному випадку, позивач звернувся до позивача із повідомленням про розірвання договору з дотриманням порядку, встановленого вимогами ст. 907 ЦК України щодо розірвання договору про надання послуг в односторонньому порядку та з врахуванням умов договору.

Враховуючи викладене, договір № 26-2013 від 07.05.2013р. є припиненим внаслідок його розірвання позивачем.

Концерн «Міські теплові мережі», 07 травня 2013 року, являючись комунальним підприємством, уклав договір №26-2013 з ФОП «ОСОБА_1.», оскільки ФОП ОСОБА_1 відповідно до КВЕД-2010 71.12 мала право здійснювати діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

У ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» наведено термін - інжинірингова діяльність у сфері будівництва (інжиніринг) - це діяльність з надання послуг інженерного та технічного характеру, до яких належать проведення попередніх техніко-економічних обґрунтувань і досліджень, експертизи проекту, розробка програм фінансування будівництва, організація виготовлення проектної документації, проведення конкурсів і торгів, укладання договорів підряду, координація діяльності всіх учасників будівництва, а також здійснення технічного нагляду за будівництвом об'єкта архітектури та консультації економічного, фінансового або іншого характеру.

Цією ж статтею визначено термін проект - документація для будівництва об'єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об'єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про архітектурну діяльність» затвердження проектів об'єктів архітектури, які споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перед затвердженням проектів у випадках, визначених статтею 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", проводиться їх експертиза.

Відповідно до п. 3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не підлягають обов'язковій експертизі проекти будівництва об'єктів І-ІІІ категорій складності.

Частиною 3 п. 4 ст. 31 Закону України визначено, що обов'язковій експертизі підлягають проекти будівництва об'єктів, які: споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, - щодо кошторисної частини проектної документації.

Частина 2 п. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності встановлює, що затвердження проектної документації на будівництво об'єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії, здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 «Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. № 560, перед затвердженням проектів будівництва у випадках, визначених статтею 31 Закону України України "Про регулювання містобудівної діяльності", проводиться їх експертиза, а у випадках, визначених Законом України "Про інвестиційну діяльність", - оцінка економічної ефективності інвестиційного проекту, складовою якого є проект будівництва.

Враховуючи наведені обставини та норми законодавства, що діяли в редакції станом на 07.05.2013 року, логічно, що Концерн «МТМ» обрав виконавцем послуги з документального супроводження проекту та введення в експлуатацію об'єкту шляхом отримання зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації саме ФОП ОСОБА_1, сподіваючись, що вона здійснить всі необхідні дії щодо супроводження проекту в т.ч. і проведення експертизи, введення об'єкту в експлуатацію та відповідно до ст.902 ЦК України надасть ці послуги особисто, в повному обсязі, у строк, що визначений сторонами відповідно до ст.905 ЦК України - за домовленістю сторін.

Враховуючи положення п. 3.1 договору, строк надання послуг сплив 21.05.2014 року.

Проте, станом на 21.05.2014 року послуг, що обумовлені договором, ФОП ОСОБА_1 надано не було.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя грошових коштів у розмірі 60 000 грн. 00 коп. за договором про надання послуг № 26-2013 від 07.05.2013 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 11.04.2016р. колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 46, 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Позовні вимоги Концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69032 АДРЕСА_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (69091 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп. грошових коштів, 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя С.С. Дроздова

Судді Л.П. Гандюкова

Н.С. Кутіщева-Арнет

Рішення оформлено та підписано 14.04.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.