КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/30121/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Шевченка Е.О.

при секретарі судового засідання Євдокимові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інжиніринг»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 27.01.2016

у справі № 910/30121/15 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інжиніринг»,

до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.,

про визнання договору припиненим,

за участю представників сторін:

від позивача: Гапоненко Р.І. - представник (довіреністю б/н від 14.01.2015);

від відповідача: Ярецька Л.О. - представник (довіреність №03/2/642 від 21.03.2016),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інжиніринг» (надалі - ТОВ «ЮТЕМ-Інжиніринг», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі - ПАТ «ВіЕйБі Банк», відповідач) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. про визнання договору від 01.09.2014 №45/Г-2014 про надання гарантії припиненим.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інжиніринг» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/30121/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інженіринг» поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Шевченко Е.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.04.2016.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

06.04.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (в тексті договору - гарант) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ютем-Інжиніринг» (в тексті договору - принципал) було укладено договір № 45/Г-2014 про надання гарантії (надалі - договір), відповідно до умов якого гарант за дорученням принципала надає на користь Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» (в тексті договору - бенефеціар) банківську гарантію забезпечення пропозиції (тендерну) на суму 320 000,00 доларів США для участі в торгах на виконання робіт згідно з умовами тендерної документації SIP-P-TM-21-001-SOW-194-01 від 14.03.2014 та всіх доповнень до цієї документації (пункт 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору гарантія надається на термін до 10.03.2015 і набуває чинності з 03.09.2014. Строк дії договору погоджено сторонами до 25.03.2015 (включно), але в будь-якому разі - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором.

Згідно з пунктом 1.4 договору гарантія надається принципалу для подальшої передачі бенефіціару.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за договором (пункт 3.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було надано гарантію від 01.09.2014 №046/2014 на суму 320 000,00 доларів США терміном дії до 10.03.2015.

Правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі, є договором гарантії.

Відповідно до частин 1-2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина 4 статті 200 Господарського кодексу України).

Як передбачено статтею 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана (частина 1 статті 561 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Статтею 564 Цивільного кодексу України встановлено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина 1 статті 565 ЦК України).

Згідно зі статтею 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, положення яких кореспондуються із нормами статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних банків та 20.11.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №123 про запровадження з 21.11.2014 тимчасової адміністрації і призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

У зв'язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Зазначена інформація також відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою і не потребує доказування.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору гарантії припиненим, позивач вказав, що з моменту введення тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» існує пряма заборона щодо задоволення вимог кредиторів, яка передбачена статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відтак, в силу статті 205 ГК України, статті 607 ЦК України зобов'язання за договором гарантії припинилися у зв'язку з неможливістю його виконання через обставини, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відповідно до статті 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

За приписами статті 205 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі виникнення обставин, за які жодна з його сторін не відповідає, якщо інше не передбачено законом. У разі неможливості виконання зобов'язання повністю або частково зобов'язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов'язану сторону від відповідальності за невиконання зобов'язання відповідно до вимог закону. Господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі ліквідації суб'єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов'язанням. У разі неспроможності суб'єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів він може бути оголошений за рішенням суду банкрутом. Умови, порядок та наслідки оголошення суб'єктів господарювання банкрутами встановлюються цим Кодексом та іншими законами. Ліквідація суб'єкта господарювання - банкрута є підставою припинення зобов'язань за його участі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами неможливості виконання відповідачем зобов'язання за договором гарантії після введення у банку тимчасової адміністрації, з огляду на наступне.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 5 статті 36 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

За змістом укладеного між сторонами у даній справі договору гарантії, як і за змістом самої гарантії, виданої банком, зобов'язання останнього перед бенефіціаром (гарантійний випадок) щодо виплати суми гарантії настають після отримання банком письмової вимоги бенефіціара.

Таким чином, до настання гарантійного випадку, тобто до звернення бенефіціара до банку з письмовою вимогою щодо виплати суми гарантії, відсутні підстави вважати бенефіціара кредитором банка в розумінні статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

З матеріалів справи вбачається, що Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» до банку з письмовою вимогою за договором гарантії №45/Г-2014 не зверталось.

Таким чином, факт введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», тобто з 21.11.2014, як і в подальшому віднесення банку до категорії неплатоспроможних, не є підставою припинення господарського зобов'язання, перелік яких визначено статтею 205 ГК України та статтею 607 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ані Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах не передбачено припинення зобов'язання сторін за договором банківської гарантії у випадку віднесення фінансової установи до категорії неплатоспроможних, а відповідні доводи відповідача ґрунтуються на припущенні неможливості виконання банком зобов'язань за гарантією у випадку звернення бенефіціара, що не є підставою для звільнення боржника від виконання своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 27.01.2015 у справі №910/30121/15 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інжиніринг» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТЕМ-Інжиніринг» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі №910/30121/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі №910/30121/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/30121/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

Е.О. Шевченко