ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р.Справа № 916/93/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 13.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 16.12.2015р.; ОСОБА_4 за довіреністю від 05.02.2016р.; ОСОБА_5 за довіреністю від 05.02.2016р.

Від третьої особи: ОСОБА_6 за довіреністю від 05.01.2016р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця публічного акціонерного товариства „Українська залізниця до державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Транс-сервіс про стягнення 527 957,04 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Українська залізниця в особі регіональної філії „Одеська залізниця публічного акціонерного товариства „Українська залізниця (далі по тексту ПАТ „Українська залізниця ) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі по тексту - ДП „Адміністрація морських портів України ) про стягнення 527 957,04 грн. заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовані фактом невиконання відповідачем умов договору про обробку вагонів з вантажами №1/50 від 01.05.2009р. щодо внесення плати за простій вагонів відповідно до відомостей плати за користування вагонами №14073592, 14073594, 16073616, накопичувальних карток №16071232, 14071218.

Ухвалою від 03.02.2016р. господарським судом в порядку ст. 27 ГПК України було залучено товариство з обмеженою відповідальністю „Транс-сервіс (далі по тексту ТОВ „Транс-сервіс) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Позивач повністю підтримує заявлені позовні вимоги.

В свою чергу, відповідач та третя особа повністю заперечують проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість. Крім того, ДП „Адміністрація морських портів України було заявлено клопотання про відмову у задоволенні позову з мотивів пропуску позивачем визначеного законом строку позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

29.04.2009р. між державним підприємством „Одеська залізниця, правонаступником якого є позивач (Залізниця) та державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт, правонаступником якого є відповідач (Порт) було укладено договір про обробку вагонів з вантажами № 1/50 (далі по тексту договір № 1/50 від 29.04.2009р.), у відповідності до п.п. 2.1, 2.2 якого Залізниця здає/приймає, а Порт приймає/здає експортні, транзитні, імпортні вантажі, що перевозяться за участю морського, залізничного транспорту, а також господарські вантажі для Порту або для його контрагентів. Порт надає Залізниці перелік контрагентів, коди вантажоодержувачів та експедиторів, з якими він має договори. На станціях від імені Залізниці виступають станція Іллічівськ та Іллічівськ-Поромна (Станція).

Згідно з п. 9.5 договору № 1/50 від 29.04.2009р. даний договір набрав чинності з моменту його підписання та діє до 01.05.2014р. На підставі додаткової угоди від 12.12.2014р. термін дії договору № 1/50 від 29.04.2009р. було продовжено до 31.12.2015р.

Виходячи з положень п.п. 3.1, 3.2 договору № 1/50 від 29.04.2009р. Порт зобовязався приймати всі узгоджені міспланом Порту експортні та транзитні вантажі та нести відповідальність за користування вагонами від моменту здачі Залізницею Порту, згідно узгодженому змінно-добовому плану, на фронтах навантаження/розвантаження до моменту здачі їх Залізниці (розділ 6 цього договору). В свою чергу, Залізниця зобовязалось здійснювати подачу вагонів під вивантаження та навантаження згідно з узгодженим з Портом змінно-добовим планом у кількості не менше фронту одночасної подачі при наявності вагонів; вести облік часу користування вагонами, переданих Порту, а також не прийнятих Портом і затриманих на станції і на підходах до неї з вини Порту згідно Правил користування вагонами.

Положеннями п.п. 6.6, 6.9 договору № 1/50 від 29.04.2009р. передбачено, що порожні вагони вважаються поданими з моменту постановки їх на фронт навантаження відповідно змінно-добового плану та заявки Порту, а навантажені з моменту постановки їх до місць вивантаження та здачі Порту. Памятка про подавання/забирання вагонів обовязково підписується двома сторонами. На вимогу Порту, допускається подавання вагонів на фронти у кількості менше розміру одночасної подачі. Порт сплачує Залізниці плату за додаткову маневрову роботу із розрахунку 0,5 години за кожну додаткову групу. Час подачі вагонів і час готовності до забирання їх проставляється у Відомості плати за користування вагонами на підставі Памятки про подавання/забирання вагонів і Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами.

В силу положень п. 7.1 договору № 1/50 від 29.04.2009р. плата за користування вагонами Портом нараховується за час з моменту їхньої передачі Порту по фронту одночасної подачі до моменту прийому Залізницею від Порту. Облік часу користування вагонами, поданими в Порт, провадиться за памятками про подавання/забирання вагонів і відомостями плати за користування вагонами за їх номерами. Відомості плати за користування вагонами складаються Станцією в трьох примірниках і підписуються представниками Станції і Порту. У відомості плати за користування вагонами у графі „Примітка проставляються інші відомості. Вагони, що з вини Порту недозаявлені або недовивантажені проти добової норми вивантаження (пункт 4.1, 4.2 цього договору) і простоюють на припортовій станції та на підходах до неї в „покинутих поїздах в очікуванні подачі в Порт, оформляються актами загальної форми з покладанням на Порт відповідальності за затримку вагонів згідно Правил перевезення вантажів та Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ним послугами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з п. 46 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (з наступними змінами та доповненнями) одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (з наступними змінами та доповненнями) за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Виходячи з положень п.п. 3, 4, 8 розділу ІІ „Порядок користування вагонами і контейнерами Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113 (з наступними змінами та доповненнями ) облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), ОСОБА_7 про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), ОСОБА_7 загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред'явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов'язаний підписати відомість із зауваженнями.

Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках - два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам'ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам'ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника.

У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як стверджує позивач, до станції Іллічівськ Одеської залізниці були подані вагони на адресу ДП „Адміністрація морських портів України, які з підстав неможливості їх подачі під фронти вивантаження простоювали на підїзних залізничних коліях, тобто, як вважає ПАТ „Українська залізниця, із залежних від відповідача як одержувача причин. На підтвердження викладених обставин позивачем було надано суду наступні документи та докази:

- акт загальної форми № 300101 від 28.06.2015р., складений о 10 год. 20 хв. в присутності двох представників залізниці та ОСОБА_7, який зазначений як представник ДП „Адміністрація морських портів України, тобто вантажоодержувача. В якості підстави складання акту зазначено наступне: вагони, що прибули на адресу АМПУ під вивантаження простоюють на 23 шляху станції в очікуванні вивантаження через зайнятість фронтів обробки. Час простою зазначений на обороті. При цьому, акт підписаний лише двома представниками залізниці та не підписаний з боку ОСОБА_7 Про факт відмову ОСОБА_7 від підписання акту загальної форми № 300101 представниками залізниці був складений акт загальної форми № 300103 від 29.06.2015р.

- акт загальної форми № 300102 від 28.06.2015р., складений о 11 год. 57 хв. в присутності двох представників залізниці та ОСОБА_7, який зазначений як представник ДП „Адміністрація морських портів України, тобто вантажоодержувача. В якості підстави складання акту зазначено наступне: вагони, що прибули на адресу АМПУ під вивантаження простоюють на 23 шляху станції в очікуванні вивантаження через зайнятість фронтів обробки. Час простою зазначений на обороті. При цьому, акт підписаний лише двома представниками залізниці та не підписаний з боку ОСОБА_7 Про факт відмову ОСОБА_7 від підписання акту загальної форми № 300102 представниками залізниці був складений акт загальної форми № 300103 від 29.06.2015р.

- акт загальної форми № 300104 від 30.06.2015р., складений о 00 год. 30 хв. в присутності двох представників залізниці, при цьому знизу акту зазначено про участь у його складанні представника АМПУ ОСОБА_7 В якості підстави складання акту зазначено наступне: вагони № 62984621 та № 56839723, що прибули на адресу АМПУ під вивантаження простоюють на 42 шляху станції в очікуванні вивантаження через зайнятість фронтів обробки. Обидва вагони подані від вивантаження 08.07.2015р., вагон № 62984621 о 16 год. 30 хв., а вагон № 5683972 о 17 год. 05 хв. При цьому, відповідно до акту загальної форми № 300105 від 30.06.2015р., представник АМПУ ОСОБА_7. від підписання акту загальної форми № 300104 відмовився.

- акт загальної форми № 300106 від 02.07.2015р., складений о 01 год. 01 хв. в присутності двох представників залізниці та ОСОБА_7, який зазначений як представник ДП „Адміністрація морських портів України, тобто вантажоодержувача.. В якості підстави складання акту зазначено наступне: вагони №№ 56826423, 53564928, 56682263, 52737830, 52728003, що прибули на адресу АМПУ під вивантаження простоюють на 22 шляху станції в очікуванні вивантаження через зайнятість фронтів обробки. Всі вагони подані під вивантаження 08.07.2015р. о 20 год. 00 хв. При цьому, відповідно до акту загальної форми № 300108 від 03.07.2015р., представник АМПУ ОСОБА_7. від підписання акту загальної форми № 300106 відмовився.

- акт загальної форми № 300107 від 03.07.2015р., складений о 02 год. 01 хв. в присутності двох представників залізниці, при цьому знизу акту зазначено про участь у його складанні представника АМПУ ОСОБА_7 В якості підстави складання акту зазначено наступне: вагони № 56839475, 56672868, 52735412, 52877446, 52736634, 52740362, що прибули на адресу АМПУ під вивантаження простоюють на 23 шляху станції в очікуванні вивантаження через зайнятість фронтів обробки. Час простою зазначений на обороті. При цьому, відповідно до акту загальної форми № 300108 від 03.07.2015р., представник АМПУ ОСОБА_7 від підписання акту загальної форми № 300107 відмовився.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити , що всупереч п.п. 3, 4, 8 розділу ІІ „Порядок користування вагонами і контейнерами Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113, акти загальної форми № 300101 від 28.06.2015р., № 300102 від 28.06.2015р., № 300104 від 30.06.2015р., № 300106 від 02.07.2015р., № 300107 від 03.07.2015р., які є першочерговими доказами, які можуть підтверджувати виникнення обставин майнової відповідальності у вигляді внесення плати за користування вагонами та зберігання вантажу у них через простоювання вагонів з вини одержувача, не були підписані представником відповідача як одержувачем. Більш того, особа, яка зазначена як представник відповідача у вищезазначених актах загальної форми, не є працівником ДП „Адміністрація морських портів України, оскільки є працівником ТОВ „Транс-сервіс та на час начебто складання цих актів ОСОБА_7 не виконував посадові обовязки працівника даного товариства, що підтверджено останнім.

Крім того, суд зазначає, що акти про начебто відмову ОСОБА_7 від підпису актів загальної форми № 300101 від 28.06.2015р., № 300102 від 28.06.2015р. № 300104 від 30.06.2015р., № 300106 від 02.07.2015р., № 300107 від 03.07.2015р., взагалі були датовані наступним днем після складання відповідних актів, а не в момент оформлення документів щодо виникнення простою, що ставить під сумнів достовірність відображених в цих актах даних.

Також суд зауважує, що примірники актів загальної форми № 300101 від 28.06.2015р., № 300102 від 28.06.2015р., № 300104 від 30.06.2015р., № 300106 від 02.07.2015р., № 300107 від 03.07.2015р. за своїм змістом істотно відрізняються від актів, що були надані ДП „Адміністрація морських портів України, проте вказані документи мають бути автентичними за своїм змістом.

В матеріалах справи також наявні відомості плати за користування вагонами № 16073616 , № 14073592, № 14073594, які не підписані з боку ДП „Адміністрація морських портів України, що суперечить вищенаведеним приписам Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113, а також умовам договору № 1/50 від 29.04.2009р. При цьому, вказані відомості не містять будь-яких зауважень відповідача, а лише складені в односторонньому порядку самим позивачем. Суд зазначає, що будь-яких документів, листування тощо з приводу необґрунтованої відмови відповідача від підписання відомостей плати за користування вагонами із зауваженнями матеріали справи не містять.

За таких обставин, господарський суд доходить висновку, що матеріали справи не містять належних доказів затримки вагонів в очікуванні вивантаження з вини відповідача, у звязку з чим, суд доходить висновку щодо відсутності підстав для покладення на ДП „Адміністрація морських портів України обовязку внесення плати за користування вагонами та зберігання вантажу у них. Викладене свідчить про необгрунтованість заявлених позовних вимог та відсутності правових підстав для їх задоволення.

Крім того, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 260, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Положеннями ст. 137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Оскільки даний спір повязаний із здійсненням перевезень та випливає із правовідносин, що врегульовані Статутом залізниць України, господарський суд доходить висновку, що строк позовної давності для предявлення відповідних вимог становить шість місяців, що розпочинають свій перебіг з моменту настання події, яка стала підставою для подання позову.

Таким чином, оскільки предявлені позовні вимоги базуються першочергово на факті простою вагонів в очікуванні вивантаження, що оформлено актами загальної форми № 300101 від 28.06.2015р., № 300102 від 28.06.2015р., № 300104 від 30.06.2015р., № 300106 від 02.07.2015р., № 300107 від 03.07.2015р., суд доходить висновку, що за кожним із названих актів шестимісячний строк позовної давності спливає:

1) за актом загальної форми № 300101 від 28.06.2015р. 28.12.2015р.;

2) за актом загальної форми № 300102 від 28.06.2015р. 28.12.2015р.;

3) за актом загальної форми № 300104 від 30.06.2015р. 30.12.2015р.;

4) за актом загальної форми № 300106 від 02.07.2015р. 02.01.2016р.;

5) за актом загальної форми № 300107 від 01.07.2015р. 03.01.2016р.

При цьому, даний позов був предявлений до суду 13.01.2016р., про що свідчить відповідний вхідний штамп суду на примірнику позовної заяви, у звязку з чим, суд доходить висновку, що позовна заява ПАТ „Українська залізниця була подана поза межами строку позовної давності.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, приймаючи до уваги заяву ДП „Адміністрація морських портів України про застосування позовної давності, а також враховуючи, що даний позов був предявлений ПАТ „Українська залізниця поза межами відповідного шестимісячного строку позовної давності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову також і з підстави пропуску ПАТ „Українська залізниця строку позовної давності для звернення до суду із даними вимогами.

За таких обставин, відповідно до ст.ст. 193, 315 ГК України, ст.ст. 11, 256, 257, 258, 260, 261, 267, 509, 525, 526, 629 ЦК України, п.п. 46, 119, 137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (з наступними змінами та доповненнями), п.п. 3, 4, 8 розділу ІІ „Порядок користування вагонами і контейнерами Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113 (з наступними змінами та доповненнями) позов ПАТ „Українська залізниця задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд даних позовних вимог покладаються на позивача відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 04.04.2016р.

Суддя С..П. Желєзна