КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа№ 910/27699/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 04.04.2016 р.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року

у справі № 910/27699/15 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

позивача товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта»

про стягнення 39 201,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року по справі № 910/27699/15 в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 39 201,37 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 22.12.2015 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року по справі № 910/27699/15 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У судових засіданнях 24.02.20116 року, 16.03.2016 року та 04.04.2016 року представник ФОП ОСОБА_2 надав суду апеляційної інстанції свої пояснення в яких підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі на підставі доводів зазначених у ній та просив скаргу задовольнити. Рішення суду скасувати та прийняти нове рішення суду яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представники ПрАТ «Страхова група «ТАС» у судових засіданнях 24.02.20116 року, 16.03.2016 року та 04.04.2016 року також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а постанову Київського апеляційного господарського суду законною та обґрунтованою. Просив апеляційний господарський суд відмовити ФОП ОСОБА_2 у задоволенні скарги, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Представники товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» у судові засідання суду апеляційної інстанції ані 24.02.20116 року, ані 16.03.2016 року та 04.04.2016 року не з'явились, про день та час розгляду справи третя особа повідомлялася належним чином. Проте, поштова кореспонденція повернулася без вручення адресату.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представників позивача та відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» про дату та місце розгляду справи повідомлялося належним чином, участь представників третьої особи у судовому засіданні 04.04.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та за клопотанням сторін у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строку розгляду справи продовжувався.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

30.11.2012 р. між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник, вигодонабувач) було укладено договір № 17-50-5802449 добровільного страхування наземного транспорту (далі - договір) щодо автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Згідно з п. 2 договору до страхових випадків віднесено «Пошкодження ТЗ», безумовна франшиза за яким складає 0,2%.

За умовами п. 6.4.1 договору «Пошкодження ТЗ» означає пошкодження або знищення ТЗ (ДО) внаслідок, зокрема, дорожньо-транспортної пригоди - події, що сталась під час руху транспортних засобів, внаслідок якої загинули або отримали поранення люди чи завдані матеріальні збитки. Відповідно до п. 4.3 договору визначено: «Ремонт на спеціалізований СТО» - ні.

В силу п. 6.9 договору, в разі страхування ТЗ за опцією «Ремонт на спеціалізований СТО» - ні, п. 4.3 договору, розмір страхового відшкодування визначається згідно рахунку акцептованої страховиком СТО - у разі перерахування коштів на таке СТО, або згідно звіту автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, нанесеного власнику ТЗ.

Пунктом 12.17 договору передбачено, що здійснення виплати страхового відшкодування проводиться у спосіб, обраний страхувальником (вигодонабувачем): шляхом виплати готівки з каси страховика; шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний у заяві на виплату страхового відшкодування; шляхом оплати рахунків СТО за відновлювальний ремонт ТЗ та рахунків на купівлю деталей, вузлів, агрегатів, що підлягають заміні. Відповідно до п. 5.1 договору територією дії договору є Україна.

Строк дії договору складається з наступних періодів дії: з 02.12.2012 р. по 01.03.2013 р., з 02.03.2013 р. по 01.06.2013 р., з 02.06.2013 р. по 01.09.2013 р., з 02.09.2013 р. по 01.12.2013 р. (п. 5.2 договору).

Як зазначає позивач, 09.01.2013 р. о 19 год. 50 хв. у місті Донецьк відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автобусу «Богдан А09202», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, через те, що останній порушив правила ПДР та здійснив зіткнення із застрахованим ТДВ «Страхова компанія «Провіта» автомобілем «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Відповідно до Полісу АВ № 9317140 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автобуса «Богдан А09202», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у АТ «СГ «ТАС» на строк з 03.10.2012 р. по 02.10.2013 р. з встановленим розміром франшизи - 0 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000 грн. за шкоду заподіяну майну.

За змістом довідки № 9143342 про дорожньо-транспортну пригоду, автомобіль «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження передньої лівої частини.

18.01.2013 р. СПД-ФО ОСОБА_5 на замовлення ТДВ «Страхова компанія «Провіта» було складено висновок автотоварознавчого дослідження № 45/13-01, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 39 541,37 грн.

21.01.2013 р. страхувальник звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Провіта» із заявою про виплату страхового відшкодування. ТДВ «Страхова компанія «Провіта» було затверджено Страховий акт № 50-11638/1, на підставі якого було вирішено виплатити страхове відшкодування в сумі 39 201,37 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі платіжного доручення № 59058 від 14.02.2013 р. ТДВ «Страхова компанія «Провіта» виплатило 39 201,37 грн. із призначенням платежу: «Виплата страхового відшкодування зг.д/с№17/50-5802449 від 30.11.12р., та Ст. Акту 50-11638/1, для зарах.на к/р№2044 ОСОБА_6, іпн. НОМЕР_3. Без ПДВ».

10.09.2014 р. між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (продавець) та позивачем (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав на регресні вимоги, відповідно до п. 3.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на регресні вимоги, які включають в себе регресні справи (перелік яких міститься у додатку № 1 до цього договору), а покупець приймає такі регресні вимоги та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду. Пунктом 3.2 договору передбачено, що загальна кількість регресних справ зазначається у додатку № 1.

Згідно з п. 5.1 договору купівлі-продажу від 10.09.2014 р., винагорода в якості вартості прав на регресні вимоги сплачується у національній валюті України та складає 93 880 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 5.2 договору купівлі-продажу від 10.09.2014 р., покупець сплачує винагороду протягом 10 (десяти) банківських днів з дня укладення та підписання сторонами даного договору шляхом внесення коштів на рахунок продавця наданий у даному договорі.

Згідно з п. 9.1 договору купівлі-продажу від 10.09.2014 р., даний договір починає діяти в дату підписання договору та укладений на невизначений строк.

Відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав на регресні вимоги від 10.09.2014 р., до позивача, зокрема, перейшло право на регресні вимоги до ОСОБА_4

12.09.2014 р. між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», як продавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, як покупцем, було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу прав на регресні вимоги від 10.09.2014 р., якою сторони домовились внести зміни до п. 1.4 ст. 1 «визначення» та викласти її в наступній редакції: «регресні вимоги» - права вимоги до боржників щодо сплати суми заборгованості за заподіяння шкоди страхувальникам/потерпілим/страховику як в порядку регресу, суброгації, так і в іншому порядку відповідно до чинного законодавства.

Як зазначає позивач, оскільки товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» виплатило власнику автомобіля «Honda CR-V» страхове відшкодування за договором страхування в розмірі 39 201,37 грн., та між товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» та позивачем було укладено договір купівлі-продажу прав на регресні вимоги, до нього перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, враховуючи те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована відповідачем.

За таких обставин у жовтні 2015 року ФОП ОСОБА_2 звернулась до господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 39 201,37 грн.

Заперечуючи проти даного позову, відповідач зокрема зазначив, що позивачем не надано доказів про встановлення судом вини особи, відповідальність якої застрахована у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто доказів виникнення цивільно-правової відповідальності, оскільки довідка ДАІ жодним чином не встановлює вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки вина встановлюється лише в судовому порядку при притягненні винної особи до адміністративної відповідальності або кримінальної відповідальності.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року по справі № 910/27699/15 в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення 39 201,37 грн. - відмовлено.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вини страхувальника відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а довідка про ДТП є лише попереднім документом, який передається до суду з матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи та докази, подані до апеляційної інстанції, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року по справі № 910/27699/15 скасуванню з прийняттям нового рішення, виходячи з наступного.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 29 зазначеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви страхувальника, страхового акту № 50-11638/1 та платіжного доручення № 59058 від 14.02.2013 року ТДВ «Страхова компанія «Провіта» здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику у сумі 39 201,37 грн.

Також, в матеріалах справи міститься висновок автотоварознавчого дослідження № 45/13-01, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 39 541,37 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутнє судове рішення яким визнано винним фізичну особу ОСОБА_4 у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. В матеріалах справи міститься лише постанова Будьоннівського районного суду міста Донецьк від 04.02.2013 року по справі № 2/254/164/2013 що роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень за реєстраційним номером 29278742, яка не відображає прізвища, імені та по-батькові правопорушника та державних реєстраційних номерів транспортних засобів.

Натомість, Київським апеляційним господарським судом під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції для повного, всебічного розгляду даної справи було зроблено запит до Державного підприємства «Інформаційні судові системи» та витребувано повний текст постанови Будьоннівського районного суду міста Донецьк від 04.02.2013 року по справі № 2/254/164/2013 з відображенням прізвища, імені та по-батькові правопорушника та державних реєстраційних номерів транспортних засобів.

Так, на виконання судового запиту, листом № 919/16 від 01.04.2016 року ДП «Інформаційні судові системи» по електронній пошті на адресу Київського апеляційного господарського суду надало відповідь та електронну копію судового рішення Будьоннівського районного суду міста Донецьк від 04.02.2013 року по справі № 2/254/164/2013 в якому відображено прізвище, ім'я та по-батькові правопорушника та державні реєстраційні номери транспортних засобів.

Відповідно до постанови Будьоннівського районного суду міста Донецьк від 04.02.2013 року по справі № 2/254/164/2013 встановлено вину ОСОБА_4, у скоєнні вищевказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Крім того, накладено на ОСОБА_4, адміністративне стягнення у вигляді 340 грн. штрафу.

Отже, з огляду на вищенаведене, на переконання судової колегії, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у позові, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції вина фізичної особи ОСОБА_4 у скоєнні ДТП встановлена постановою Будьоннівського районного суду міста Донецьк від 04.02.2013 року по справі № 2/254/164/2013 та його притягнуто до адміністративної відповідальності.

До того ж, як зазначалося вище, на підставі заяви страхувальника, страхового акту № 50-11638/1 та платіжного доручення № 59058 від 14.02.2013 року ТДВ «Страхова компанія «Провіта» здійснено виплату страхового відшкодування страхувальнику у сумі 39 201,37 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем доведено обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення страхової виплати в порядку регресу та на підставі договору купівлі-продажу прав на регресні вимоги, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

Доводи відповідача, про настання несприятливих наслідків для нового кредитора - позивача у вигляді не виконання свого обов'язку перед новим кредитором оскільки останній не повідомив письмово відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні, судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими оскільки, відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду доказів сплати вказаної суми заборгованості товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» як первісному кредитору.

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким би названий вище громадянин був би притягнутий до відповідальності за скоєння ДТП не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів ст. 35 ГПК України таке рішення є обов'язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішенн» № 6 від 23.03.2012 року передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В матеріалах справи міститься довідка № 9143342 про дорожньо-транспортну пригоду що була видана відділом ДАІ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області за вих. № 99 від 18.01.2013 року яка також підтверджує вину ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаної ДТП.

До того ж, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи, незалежно від того, чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.

Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема у своїх постановах від 27.01.2016 року по справі № 910/17113/15, від 22.06.2015 року по справі № 910/589/15-г.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року, прийняте після не повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з не правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року по справі № 910/27699/15 слід задовольнити, оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року скасувати. Прийняти нове рішення суду яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 39 201,37 грн. задовольнити. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 39 201,37 грн.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем за подання позову було сплачено 1218 грн. судового збору, за подання апеляційної скарги 1339,80 грн. судового збору, та суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про задоволення вимог позивача, вказані суми судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/27699/15 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року у справі № 910/27699/15 скасувати повністю.

3. Прийняти нове рішення суду яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 39 201,37 грн. задовольнити.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65, ідентифікаційний код 30115243) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) 39 201 (тридцять дев'ять тисяч двісті одну) грн. 37 коп.

5. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65, ідентифікаційний код 30115243) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) 2 557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів по справі № 910/27699/15 доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/27699/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 11.04.2016 року