РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/29945/15

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик"

про стягнення 391 494,85 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Бережок С.І. - за дов.;

від відповідача: Сидоренко Н.І. - за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" про стягнення 391 494,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором на купівлю - продаж природного газу № 13-369-ВТВ від 04.01.13 р.

Ухвалою від 26.11.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 22.12.2015 р.

Судове засідання 22.12.2015 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 12.01.2016 р.

12.01.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано додаткові заперечення на позов.

12.01.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

У судовому засіданні 12.01.2016 р. було оголошено перерву до 26.01.2016 р.

Судове засідання 26.01.2016 р. не відбулося.

26.01.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою від 03.02.16р. розгляд справи призначено на 09.02.16р.

04.02.16р. позивачем подано довідку про стан заборгованості відповідно до якої у відповідача відсутні заборгованість перед позивачем.

В судовому засіданні 09.02.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, заслухавши представників сторін, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач, Компанія, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газовик» (далі - Відповідач, Покупець) укладений договір купівлі - продажу природного газу № 13-369-ВТВ.

Відповідно до п.1.1 Договору у 2013 - 2015 роках Постачальник зобов'язується передати природний газ для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат Відповідача , а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Договору та додаткових угод до нього, протягом 2012 - 2015 років Постачальник передав, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 682,854 тис. м3 на загальну суму 2 214 994,40грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу, а також довідками щодо кінцевого сальдо та щодо операцій із Відповідачем.

Позивачем заявлено до стягнення 240 944,89 грн. основного боргу.

Проте, сума основного боргу була погашена відповідачем протягом 2015, що підтверджується копіями платіжних доручень, копії яких містяться в матеріалах справи. Також позивачем подано довідку про стан заборгованості відповідачем перед позивачем відповідно до якої станом на 29.01.16р. відсутня заборгованість.

Отже, в частині стягнення основного боргу в сумі 240 944,389 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 78 351,99 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) років.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ст. 232 ГК України, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 78 651,99 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 60 902,27 грн. та 3 % річних у сумі 10 995,70 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у своїй заяві просив суд також застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо оплати товару.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Проте, відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) років.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 78 651,99 грн. задоволенню підлягають, оскільки сторони продовжили строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газовик» (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд.39; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд 6, ) 78 651 (сімдесят вісім тисяч шістсот п'ятдесят одну) грн. 99 коп. пені, 60 902 (шістдесят тисяч дев'ятсот дві) грн. 27 коп. інфляційних, 10 995 (десять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 70 коп. 3% річних, 2 258 (дві тисячі двісті п'ятдесят вісім) грн. 25 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.02.16р.

Суддя І.О.Домнічева