ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.03.2016 Справа № 905/478/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ДІМ «ГЕЛІОС»», м. Красний Лиман Донецької області

про стягнення 378 648,52 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_1 директор, особисто за паспортом серія ВС 044472, виданий Краснолиманським МВС УМВС України В Донецькій області від 25.10.1999р.

Відповідно до ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 28.03.2016р. до 30.03.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна», м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ДІМ «ГЕЛІОС»», м. Красний Лиман Донецької області, пені у розмірі 63 992,32 грн., 3% річних у розмірі 22 022,67 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 292 633,53 грн. (Всього 378 648,52 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ХАР022П-С від 09.07.2014р. в частині недопоставки товару, внаслідок чого нараховані штрафні санкції.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаного договору, угоди від 31.08.2015р. про визначення та порядку виконання грошових зобовязань за договором поставки № ХАР022П- від 09.07.2014р., копію листа-вимоги від 16.07.2015р.

15 лютого 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що відсутні підстави для застосування відповідальності у вигляді стягнення пені у розмірі 63 992,32 грн., оскільки відсутнє порушення зобовязання з боку постачальника. Також заперечує щодо стягнення процентів за користування коштами у розмірі 292 633,53 грн., оскільки розмір процентів не передбачений договором та суперечить чинному законодавству. Крім того, відповідач вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

03 березня 2016 року у судовому засіданні представник відповідача надав заяву про долучення до матеріалів справи витребуваних ухвалою суду документів.

Суд долучив до матеріалів справи надані представником відповідача документи.

11 березня 2016 року через канцелярію суду від представника позивача надійшло заперечення на відзив відповідача, який долучений до матеріалів справи.

Справа слуханням відкладалась.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ :

09 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна», м. Київ (надалі по тексту - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ДІМ «ГЕЛІОС»», м. Красний Лиман Донецької області (надалі по тексту постачальник) укладений договір поставки № ХАР022П-С, згідно умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2014 року, а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Відповідно п.3.2. договору, товар за даним договором поставляться партіями протягом періоду вказаного в специфікаціях до цього договору.

Кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначаються в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невідємними частинами (додатками) до цього договору (п.3.3. договору).

Відповідно п.4.1. договору, постачальник поставляє товар на умовах EXW ФРАНКО-СКЛАД згідно Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010р., за винятком застережень, прямо передбачених даним договором. Місце поставки кожної партії товару зазначається в специфікаціях до цього договору, які є його невідємними частинами.

Згідно п.4.2. договору, датою поставки товару вважається дата переоформлення товару на імя покупця за складським документом на зерновому складі. Дата видаткової накладної співпадає з датою переоформлення товару на імя покупця за складським документом на складі.

На виконання умов договору сторонами підписані специфікації на поставку товару відповідно до вказаного договору.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних та якісних показників, ціни, умов поставки та оплати. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

У пункті 2 специфікацій до договору зазначено, що оплата товару здійснюється протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту поставки товару.

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 30 червня 2015 року, а в частині розрахунків та поставки товару до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п.10.1. договору).

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Як вказує у позовній заяві позивач, на виконання умов договору, відповідач поставив позивачу зерно на суму 32 821 170,14 грн., але позивач перерахував відповідачу 36 820 690,13 грн., тобто на 3 999 519,99 грн. більше, ніж було отримано зерна від відповідача.

Відповідно до умов договору та специфікації до нього оплата за триманий товар здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту поставки товару (п.2 специфікацій). Виконуючи встановлений між сторонами порядок розрахунків позивач повністю розрахувався з відповідачем на суму 32 821 170,14 грн. Але крім оплати за отримане зерно позивач здійснив відповідачу попередню оплату на суму 3 999 519,99 грн., що підтверджується банківською випискою від 22.07.2014р. Позивач вважає, що ця сума грошових коштів є безтоварною з вини відповідача. Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначаються в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невідємними частинам и частинами (додатками) до цього договору (п.3.3. договору).

Але сторони не виконали вищевказані вимоги договору та специфікації на суму 3 999 519,99 грн. щодо поставки зерна не уклали. Також умовами договору попередня оплата не передбачена.

Крім того, п.4.1. договору встановлено, що постачальник поставляє товар на умовах EXW ФРАНКО-СКЛАД згідно Правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010р., за винятком застережень, прямо передбачених даним договором. Місце поставки кожної партії товару зазначається в специфікаціях до цього договору, які є його невідємними частинами.

Тобто, відповідач самостійно повинен був прибути до відповідача для отримання товару, але ніяких доказів з цього приводу позивачем суду не представлено.

Позивач вважає, що відповідач не виконав зобовязання перед Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна», м. Київ, щодо поставки товару на суму 3 999 519,99 грн., та нарахував відповідачу пеню у розмірі 63 992,32 грн., 3% річних у розмірі 22 022,67 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 292 633,53 грн. та просить суд стягнути їх з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ДІМ «ГЕЛІОС»», м. Красний Лиман Донецької області.

Суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення вищевказаних нарахувань, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8.4. договору, у випадку не поставки або несвоєчасної поставки товару згідно умов даного договору, постачальник сплачує покупцеві на вимогу останнього пеню у розмірі 0,1% загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення.

Таким чином, відповідальність постачальника за не поставку товару могла мати місце лише у випадку, якщо він порушив би умови поставки закріплені у специфікації на поставку товару на суму 3 999 519,99 грн., але вона укладена не була.

Крім того, позивач не надав суду докази, які б свідчили, що він звертався до постачальника з вимогою поставки товару або що йому було відмовлено у поставці, чи він вживав якихось заходів щодо отримання товару, які б, в свою чергу, не виконав постачальник.

Для погашення боргу, а саме передплати у сумі 3 249 519,99 грн., сторонами підписана угода від 31.08.2015р. про визначення та порядку виконання грошових зобовязань за договором поставки № ХАР022П- від 09.07.2014р., в якій сторони чітко виписали, що це грошове зобовязання, а не поставка товару (п.1 угоди). Також, у п.6 угоди сторонами передбачено стягнення пені за порушення грошових зобовязань, а не за порушення поставки товару.

У пункті 7 угоди зазначено, що виконання зобовязання боржника перед кредитором може бути здійснено шляхом поставки зерна урожаю 2015 року на умовах, що будуть визначені окремим додатком до цієї угоди. Однак, окремого додатку сторони не укладали.

А тому, вимоги позивача щодо стягнення пені у розмірі 63 992,32 грн. за недопоставку або не поставку товару за п.8.4. договору є необґрунтованими, так як відповідач не порушив зобовязання поставки за договором та специфікаціями.

Вимоги позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 292 633,53 грн. теж не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.536 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст.536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

На підставі ст.536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У договорі поставки № ХАР022П-С від 09.07.2014р. відсутні умови щодо нарахування процентів за користування коштами, отриманими в якості передплати за товар, та розміру таких процентів.

Таким чином, нарахування процентів за користування коштами у розмірі 292 633,53 грн. є необґрунтованими та безпідставними.

Суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 22 022,67 грн. підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У листі-вимозі № 130-2-12/3590 від 17.07.2015р. позивач вимагав від відповідача у термін до 30.07.2015р. у випадку неможливості поставки товару повернути 3 999 519,99 грн. попередньої оплати.

24 липня 2015 року відповідач погасив лише 250 000 грн. боргу, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, наявною у матеріалах справи.

Отже, з 31.07.2015р. у відповідача виникло грошове зобовязання щодо повернення 3 749 519,99 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу передбачено, що боржник має сплатити 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт прострочення повернення 3 749 519,99 грн., нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених договором, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 22 022,67 грн. 3% річних в повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо стягнення з нього 3% річних у сумі 22 022,67 грн., суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Статтею 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Втім, відповідач не повернув своєчасно грошові кошти у сумі 3 999 519,99 грн. на вимогу позивача у встановлений термін до 30.07.2015р.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно: в частині задоволених позовних вимог на відповідача, в частині відмови на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна», м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ДІМ «ГЕЛІОС»», м. Красний Лиман Донецької області, про стягнення 378 648,52 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРНИЙ ДІМ «ГЕЛІОС»» (84406, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Дубоноса, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація Україна», м. Київ (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) 3% річних у розмірі 22 022,67 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 30.03.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.04.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна