донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

12.04.2016 справа №908/870/13-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

При секретарі Поляковій А.О.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача: від третьої особи: за участю ДВС:не зявився ОСОБА_4, за довіреністю не зявився ОСОБА_5, за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-СВ", м.Мелітополь Запорізької області
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від27.01.2016р.
у справі№ 908/870/13-г (суддя Проскуряков К.В.)
за позовом до третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПідприємства з іноземними інвестиціями "Лукойл-Україна", м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-СВ", м.Мелітополь Запорізької області Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Кредо-Бріг", м. Мелітополь Запорізької області
про за участюзвернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 12/1339 від 22.08.2012 Міністерства юстиції України, м. Київ

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №908/870/13-г відмовлено у задоволенні заяви про відновлення строку звернення до господарського суду зі скаргою та повернуто заявнику без розгляду скаргу на дії державного виконавця.

Не погоджуючись з означеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс-СВ", м. Мелітополь Запорізької області звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та з апеляційною скаргою.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.03.2016р. поновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження у справі № 908/870/13-г.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу суду від 27.01.2016р. та прийняти нову ухвалу щодо поновлення строку . В подальшому, в наданих 07.04.2016р. відповідачем уточнень до апеляційної скарги просив:

- скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р.;

- поновити ТОВ «Альянс-СВ» строк на звернення до господарського суду зі скаргою на постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 06.04.2015р. у виконавчому провадженні ВП № 41716299 про стягнення виконавчого збору;

- скаргу відповідача на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України задовольнити;

- визнати неправомірними дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з винесення постанови від 06.04.2015р. у виконавчому провадженні ВП № 41716299 про стягнення виконавчого збору;

- визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України з винесення постанови від 06.04.2015р. у виконавчому провадженні ВП № 41716299 про стягнення виконавчого збору.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані безпідставністю відмови судом першої інстанції у поновленні строку на звернення до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця, оскільки, на його думку, пропущення строку на подання такої скарги відбулося з поважних причин, бо він оскаржив постанову від 06.04.2015р. про стягнення виконавчого збору в порядку адміністративного судочинства.

Запорізьким окружним адміністративним судом було порушено відповідне провадження, за результатами розгляду якого Запорізький окружний адміністративний суд прийняв постанову від 07.09.2015 року (справа № 808/2991/15), якою у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» відмовлено. В подальшому ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р. провадження у справі № 808/2991/15 закрито з посиланням, що даний спір повинен вирішуватися саме у господарському суді. Після отримання зазначеної вище ухвали, відповідач звернувся зі скаргою на дії ДВС до господарського суду Запорізької області.

У судовому засіданні представник відповідача (заявник апеляційної скарги) просив суд задовольнити апеляційну скаргу з урахуванням уточнень до неї.

Представник органу державної виконавчої служби заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 30.03.2016 р. строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.03.2016р. та від 30.03.2016р., явка сторін не була визнана обов'язковою.

Враховуючи викладене, скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду (15 днів), а також беручи до уваги, що апеляційна інстанція, відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними в ній доказами і не звязана доводами апеляційної скарги, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представників позивача та третьої особи.

Згідно приписів ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

В процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ст.101 ГПК України).

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, судова колегія зазначає наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.05.2013р. у справі №908/870/13-г задоволено позовні вимоги. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №12/1339 від 22.08.2012р., що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ», шляхом його продажу Підприємством з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 18 250 000,00 грн. з метою погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок Кредо-Бріг перед Підприємством з іноземними інвестиціями Лукойл-Україна за договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 12/1336 від 22.08.2012р. в сумі 17763612,93 грн.

На виконання рішення господарський суд Запорізької області 30.05.2013р. видав наказ №908/870/13-г.

Ухвалою від 15.01.2014р. господарський суд Запорізької області змінив спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Запорізької області від 15.05.2013р. у справі №908/870/13-г, а саме: змінив спосіб реалізації іпотечного майна шляхом продажу предмета іпотеки за договором іпотеки № 12/1339 від 22.08.2012р., що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Альянс-СВ, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 18 250 000,00 грн. з метою погашення заборгованості боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Будинок Кредо-Бріг перед стягувачем - Підприємством з іноземними інвестиціями Лукойл-Україна за договором купівлі-продажу нафтопродуктів №12/1336 від 22.08.2012р.

27.01.2014р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом господарського суду Запорізької області від 30.05.2013р. № 908/870/13-г, яким передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу Підприємством з іноземними інвестиціями «ЛУКОЙЛ-Україна» від свого імені будь-який особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

06.04.2015р. державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.124-125 т. 9).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» звернулось 27.01.2016р. до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо неправомірності винесення постанови від 06.04.2015р. про стягнення з боржника виконавчого збору. Також відповідач разом зі скаргою надав заяву про відновлення строку звернення до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування заяви боржник посилається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р. йому не направлялась поштою та він дізнався про її існування 20.05.2015р. під час ознайомлення представника відповідача з матеріалами виконавчого провадження, копія відповідної заяви додана до скарги. Стосовно оскарження цієї постанови до адміністративного суду, скаржник зазначив, що керувався п. 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010р. № 3 та постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014р. № 6, в яких зазначено про оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору в адміністративному порядку. Тому 29.05.2015р. ТОВ «Альянс-СВ» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р. у виконавчому провадженні ВП № 41716299, за яким відкрито провадження у справі № 808/2991/15.

Запорізьким окружним адміністративним судом було порушено відповідне провадження, за результатами розгляду якого Запорізький окружний адміністративний суд прийняв постанову від 07.09.2015р. (справа № 808/2991/15), якою у задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» відмовлено.

Але ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р. у справі № 808/2991/15 провадження закрито у звязку з непідсудністю цієї справи адміністративним судам.

У скарзі на дії державного виконавця ТОВ «Альянс-СВ» просить визнати недійсною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 06.4.2015р. про стягнення виконавчого збору.

Проте, як зазначалось вище ухвалою від 27.01.2016р. господарський суд відмовив у задоволенні заяви про відновлення строку звернення до господарського суду зі скаргою та повернув заявнику без розгляду скаргу на дії державного виконавця.

Ухвала суду мотивована тим, що про порушення свого права заявник був обізнаний 20.05.2015р., проте, лише 27.01.2016р. він звернувся до господарського суду Запорізької області. Судом не визнано як поважну причину помилкове звернення відповідача з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду замість своєчасного подання скарги до господарського суду Запорізької області в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками господарського суду Запорізької області з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частиною 4 статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено: «Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом».

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» у пункті 9 розяснено застосування господарськими судами приписів статті 121-2 ГПК України. Так, у пп. 9.1 постанови пленуму зазначено: «За змістом цієї статті ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів».

Встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Згідно із ч. 1 ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У клопотанні про відновлення пропущеного строку повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за клопотанням сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як вбачається із заяви про відновлення строку на звернення до господарського суду зі скаргою, відповідач посилається, що оскарження постанови державного виконавця ним здійснювалося шляхом звернення до адміністративного суду з дотриманням 10-денного строку на оскарження, а саме: 29.05.2015р. він направив позов до Запорізького окружного адміністративного суду оскільки про існування оскаржуваної постанови він дізнався 20.05.2015р. під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Враховуючи, що за його позовом Запорізьким окружним адміністративним судом було порушено відповідне провадження, позов розглядався по суті і за результатами розгляду позову була прийнята відповідна постанова, підстав для звернення до господарського суду у нього не було. Тільки під час розгляду його апеляційної скарги, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд зазначив, що оскарження таких дій виконавчої служби повинні бути розглянуті у господарському суді.

У звязку з тим, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2015 р. у справі № 808/2991/15 була скасована, а провадження в адміністративній справі було закрито ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» звернулось за захистом свого права до господарського суду Запорізької області з відповідною скаргою на дії державного виконавця щодо винесення ним постанови від 06.04.2015р. про стягнення виконавчого збору.

Судова колегія вважає, що зазначені у заяві про відновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця обставини (порушення окружним адміністративним судом провадження по справі за позовом ТОВ «Альянс-СВ» та його розгляд по суті), є поважними, оскільки одні і ті ж вимоги не можуть одночасно розглядатися у адміністративному та господарському суді.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла до висновку про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» строку на звернення до господарського суду зі скаргою на постанову державного виконавця від 06.04.2015р. у виконавчому провадженні №41716299, оскільки вказана заява про відновлення строку підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню, і як наслідок, скарга ТОВ «Альянс-СВ» не може бути залишена без розгляду.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про відновлення строку на звернення до господарського суду зі скаргою на дії органів державної виконавчої служби, тому в такому випадку скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» від 21.01.2016р. на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р. має бути розглянута апеляційним господарським судом.

З огляду на позицію Вищого господарського суду України, викладену у постановах у справі № 7/188 від 11.01.2016р., у справі № 911/2653/14 від 15.02.2016р., судова колегія розглядає скаргу ТОВ «Альянс-СВ» по суті за наявними у справі документами.

У скарзі на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р. заявник скарги просить господарський суд визнати цю постанову недійсною та скасувати її.

Доводи скарги обґрунтовані наступним.

По-перше, відповідач вважає, що державним виконавцем не вірно вирахувано суму виконавчого збору, а саме на його думку, виконавчий збір повинен складати 1 776 361,29 грн., оскільки у наказі господарського суду Запорізької області від 30.05.2013р. № 908/870/13-г вказана сума боргу - 17 763 612,93 грн. Проте, державним виконавцем вирахувано виконавчий збір від початкової вартості предмета іпотеки 18 250 000,00 грн.

По-друге, не можливо боржнику (ТОВ «Альянс-СВ») добровільно виконати вимоги виконавчого документа наказу господарського суду Запорізької області від 30.05.2013р. №908/870/13-г, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки може бути реалізовано лише органами державної виконавчої служби.

Відповідач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р. винесена державним виконавцем без дотримання вимог ст. 25, 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши скаргу на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р., колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Запорізької області від 15.05.2013р. у справі № 908/870/13-г звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №12/1339 від 22.08.2012р., що належить відповідачу, шляхом його продажу Підприємством з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 18 250 000,00 грн. з метою погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок Кредо-Бріг перед позивачем за договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 12/1336 від 22.08.2012р. в сумі 17763612,93 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2014р. змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Запорізької області від 15.05.2013р., а саме: змінено спосіб реалізації іпотечного майна шляхом продажу предмета іпотеки за договором іпотеки № 12/1339 від 22.08.2012р., що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Альянс-СВ, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 18 250 000,00 грн. з метою погашення заборгованості боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Будинок Кредо-Бріг перед стягувачем - Підприємством з іноземними інвестиціями Лукойл-Україна за договором купівлі-продажу нафтопродуктів №12/1336 від 22.08.2012р.

Постановою від 27.01.2014р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 41716299 за наказом господарського суду Запорізької області від 30.05.2013р. № 908/870/13-г.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваної постанови, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною другою цієї статті закону передбачено: "Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

З огляду на викладене, виконавчий збір при виконанні рішення господарського суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає стягненню у розмірі 10 відсотків від вартості майна.

Як зазначено у рішенні господарського судом Запорізької області від 25.05.2013р., так і в ухвалі суду від 15.01.2014р. про зміну способу та порядку виконання рішення, початкова ціна продажу предмета іпотеки за договором іпотеки № 12/1339 від 22.08.2012р. встановлена у сумі 18250000,00 грн.

Отже, на думку судової колегії саме від цієї суми має вираховуватися розмір виконавчого збору, тому розмір виконавчого збору у сумі 1 825 000,00 грн., який стягується з відповідача на підставі постанови державного виконавця від 06.04.2015р., відповідає вимогам ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, доводи скарги відповідача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними, які не підлягають задоволенню.

Стосовно посилань ТОВ «Альянс-СВ» на неможливість добровільного виконання у 7-денний строк наказу господарського суду від 30.05.2013р. у справі № 908/870/13-г, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

За вимогами частин 1, 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 25 вказаного закону встановлено випадки, у яких не надається 7-денний строк для добровільного виконання рішення боржником. Проте, у цій частині відсутнє посилання щодо виконання виконавчих документів зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, вимоги щодо встановлення у постанові про відкриття виконавчого провадження 7-денний строку добровільного виконання боржником рішення є імперативними для державного виконавця у всіх випадках, окрім тих, що передбачені ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів скаржника про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути реалізовано лише державною виконавчою службою, судова колегія зазначає наступне.

Частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закон.

Згідно вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта коштів повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

З урахуванням вимог вказаного закону, господарським судом Запорізької області у рішенні від 15.05.2013р. у справі №908/870/13-г вказано спосіб реалізації предмету іпотеки: шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 18 250 000,00грн.

Також в ухвалі господарського суду Запорізької області від 15.01.2014р. у справі №908/870/13-г зазначено спосіб реалізації предмету іпотеки: шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 18 250 000,00грн.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що чинним законодавством не встановлено обмеження щодо реалізації предмета іпотеки лише державним виконавцем, оскільки статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачений ще інший порядок реалізації предмета іпотеки іпотекодержателем та можливість боржника (іпотекодавця під час реалізації предмета іпотеки) самому в добровільному порядку придбати предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність винесення державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України постанови від 06.04.2015р. про стягнення виконавчого збору. Тому доводи скарги відповідача на дії державного виконавця є необґрунтованими, а сама скарга не підлягає задоволенню.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, ухвала господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі №908/870/13-г підлягає скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору покласти на заявника апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс-СВ", м.Мелітополь Запорізької області на ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі № 908/870/13-г задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 27.01.2016р. у справі № 908/870/13-г скасувати.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Альянс-СВ» строк на звернення до господарського суду зі скаргою на постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 06.04.2015р. у виконавчому провадженні №41716299.

У задоволенні скарги на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 06.04.2015р. відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили на адресу Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3

Надруковано: 7 прим.

1. позивачу,1. відповідачу

1. третій особі, 1. ДВС

1. у справу, 1. ГСЗО

1. ДАГС