ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.04.16р. Справа № 904/1289/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Прогрес", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 345 541,30 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 4 від 12.02.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариств з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Прогрес" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 221 940,00 грн, 114 900,04 грн інфляційних нарахувань та 8 701,26 грн 3% річних, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору SAP № 1561, укладеного між сторонами 10.04.2014.

Відповідач 22.03.2016 надав відзив на позовну заяву, яким проти позову заперечив, посилаючись на порушення з боку позивача умов договору вважає, що заявлені до нього вимоги щодо заборгованості та нарахування на суму боргу штрафних санкцій є необґрунтованими, неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 22.03.2016 оголошено перерву до 07.04.2016.

Позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги, надавши заперечення на відзив відповідача.

Відповідач участь свого повноважного представника у засіданні суду не забезпечив, але на електронну адресу суду 06.04.2016 надіслав клопотання про розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі його представника.

Розглянувши останнє, суд дійшов висновку, що воно не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, а тому підлягає задоволенню.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2014 між ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (покупець, відповідач) та ТОВ "ВО "Прогрес" (продавець, позивач) було укладено договір SAP № 1561 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого договору продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця продукцію відповідно до специфікації(цій), узгодженої(них) до договору, а покупець прийняти продукцію та оплатити її на умовах даного договору.

Загальна вартість продукції за договором складається з суми вартості всіх партій продукції, узгоджених по всім специфікаціям до даного договору. Ціна продукції, що поставляється покупцю, договірна і вказується для кожної позиції в специфікації(ціях), що є невід'ємною частиною договору (п.п. 1.1, 1.2 розд. 2 договору).

Відповідно до п.3.2 договору поставка продукції продавцем здійснюється в строки, визначені у відповідній(них) специфікації(ціях), але тільки після надання покупцем письмового замовлення на поставку. Датою подачі замовлення на поставку вважається лата його направлення електронною поштою на е-mail або факсом на номер 0564-90-15-65 замовлення на поставку повинно містити перелік номенклатури (асортимент; та обсяги поставки продукції, і точно відповідати по номенклатурі і не перевищувати обсяги, зазначені в Специфікації(ціях).

Продавець сповіщає покупця про готовність до поставки продукції телефоном або факсом на № /056/ 499-77-28 або електронною поштою roman.tkасh@аrсеlоrmіttаl.соm не пізніше чим за 72 годин до дати поставки повідомлення повинно містити найменування і кількість продукції, орієнтовну дату поставки (п. 3.5 договору).

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що датою оплати вважається дата списання коштів з рахунка покупця на користь продавця. Оплата продукції покупцем здійснюється в національній валюті України по банківських реквізитах продавця, зазначених у договорі в наступному порядку: 4.1.1. Оплата продукції, поставленої на склад покупця, здійснюється в розмірі 100% від вартості такої продукції протягом 10 календарних днів з дати надання відповідного оригіналу рахунку покупцеві.

Специфікацією № 2 від 29.04.22014 сторони погодили, що на склад покупця постачальник поставляє продукцію, а саме щит № 1 шкафной ЩШ-3Д-1 ІР54 у кількості 1 шт. вартістю 134 150,00 грн та щит № 2 шкафной ЩШ-3Д-1 2200 у кількості 1 шт. вартістю 50 800,00 грн разом з рахунком-фактури, видатковою накладною, податковою накладною, відповідно до вимог ДПІ та оригіналом документу, що підтверджує якість продукції. Строк оплати продукції визначено по факту поставки з відстрочкою платежу 10 кал./днів.

На виконання умов договору, як стверджує позивач, ним у телефонному режимі сповіщено відповідача про готовність поставити йому продукцію (письмова форма такого повідомлення не передбачена умовами договору, тому документальний доказ цього факту відсутній) та поставлено на склад останнього узгоджену заявкою № НОМЕР_1 від 24.02.2014 продукцію на суму 221 940,00 грн, що підтверджено видатковою накладною № 155 від 16.10.2014, підписаною та скріпленою печатками обох сторін та виставленим рахунком на оплату №168 від 16.10.2016.

В порушення своїх фінансових зобов'язань відповідач не оплатив поставлену йому продукцію.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем склала 221 940,00 грн, що також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 15.02.2016, який підписано обома сторонами.

02.02.2015 з метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість за договором, на яку отримав відповідь №14-112 від 25.02.2015 з проханням надати додатковий час для проведення перевірки щодо цієї вимоги. Однак остання так і залишилася без відповіді та задоволення.

Враховуючи виниклу у відповідача заборгованість за поставлену продукцію та тривале її невиконання і стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду, предметом якого є 221 940,00 грн основного боргу, 114 900,04 грн інфляційних нарахувань та 8 701,26 грн 3% річних.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Факт поставки позивачем товару відповідачу не оспорений та підтверджений матеріалами справи.

Приписами ст.530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений в договорі строк, не здійснив оплату товару.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 28.10.2014 по 16.02.2016 у сумі 8 701,26 грн та інфляційні нарахування за період з листопада 2014 року по січень 2016 року у сумі 114 900,04 грн, перевіривши які, суд дійшов висновку про їх обгрунтованість.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати продукції, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Керуючись ст.ст.44 та 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 1, ідентифікаційний код 24432974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання Прогрес" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т К. Маркса, буд. 49, прим. 317, ідентифікаційний номер 36041366) основний борг у сумі 221 940,00 грн, інфляційні нарахування у сумі 114 900,04 грн, 3% річних у сумі 8 701,26 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 5 183,12 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.04.2016.

Суддя В.Д. Воронько