ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Справа № 914/2040/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовка І.В. (головуючого, доповідача),
Нєсвєтової Н.М., Черкащенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року у справі № 914/2040/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до приватного підприємства "Приватна фірма по ремонту та обслуговуванню житла "Лапаївка", третя особа: публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року позивач звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 44 106,36 грн., пені в сумі 3 918,85 грн., 7% штрафу в сумі 5 270,23 грн., 22 628,24 грн. інфляційних сум та 3 % річних у сумі 3125,20 грн. у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати вартості природного газу поставленого за договором купівлі-продажу від 03.09.2012 року № 12/396-БО-21.

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року (суддя Коссак С.М.), з урахуванням ухвали господарського суду Львівської області від 15.10.2015 року про виправлення описки, позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 34,35 грн., пеню в сумі 422,65 грн., 7% штрафу в сумі 676,16 грн., 3% річних в сумі 86,35 грн. та 64,46 грн. інфляційних сум.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року (судді: Галушко Н.А., Кузь В.Л., Орищин Г.В.), зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати в частині відмови в позові, та позов в зазначеній частині задовольнити.

Відзиви на касаційну скаргу від відповідача та третьої особи до суду не надходили.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.03.2016 року розгляд касаційної скарги було відкладено на 30.03.2016 року.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 03.09.2012 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ПП "Приватна фірма по ремонту та обслуговуванню житла "Лапаївка" було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/396-БО-21, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 вересня 2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 10 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється відповідним актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

За умовами п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги газу, його фактична вартість і ціна. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1 договору визначено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця з урахуванням вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 року № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованого в Мін'юсті 11.08.2010 року за № 671/17966, (далі - Методика).

Згідно з п. 5.1 договору ціна за 1 000 куб.м. газу становить 4 661,74 грн. (з ПДВ, транспортуванням, розподіл і постачанням, відповідними зборами).

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

За п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

В матеріалах справи містяться Акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 року, 30.11.2012 року, 31.12.2012 року за двома договорами: договором від 03.09.2012 року № 12/395 - ТЕ - 21 та договором від 03.09.2012 року № 12/396 - БО - 21. Зазначені акти не підписані з боку постачальника.

У реєстрах обсягів реалізації природного газу з ресурсів НАК "Нафтогаз України" через газорозподільні мережі ПАТ "Львівгаз" за жовтень, листопад та грудень 2012 року зазначено фактично протранспортований обсяг газу, ці реєстри підписані ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (газотранспортне підприємство).

Предметом даного судового розгляду є вимоги продавця до покупця про стягнення заборгованості, пені, штрафу, інфляційних сум та 3% річних у зв'язку з порушенням виконання зобов'язання за договором з оплати заборгованості за поставлений природний газ, що використовувався для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями та іншими споживачами, на підставі договору.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову обгрунтовано тим, що обсяги отриманого відповідачем у жовтні, листопаді та грудні 2012 року природного газу підтверджено Реєстрами обсягів реалізації природного газу та актами приймання-передачі природного газу, підписаними покупцем, продавцем та газотранспортною організацією, з яких неоплаченим залишився природний газ на суму 34,35 грн. З урахуванням встановленої суми боргу судами здійснено перерахунок пені, штрафу, інфляційних сум та 3% річних.

За положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться в статі 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення заборгованості в сумі 44 072,01 грн. та нарахованих на суму боргу пені, штрафу, інфляційних сум і 3% річних є передчасними та необґрунтованими, оскільки ними в порушення ст. 43 ГПК України не досліджено всі обставини справи в їх сукупності, зокрема, визначення умовами договору порядку підтвердження обсягів поставки природного газу.

Так, за змістом п. 4.1 договору кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця з урахуванням вимог Методики.

Відповідно до п. 3 Методики, яка була чинною в спірний період, обсяги поставленого теплогенеруючому підприємству газу визначають комерційними засобами вимірювальної техніки (витратомірами).

Згідно з ГОСТ 2939 стандартними умовами для визначення обсягу газу є температура 20° C, тиск 760 мм. рт. ст. (0,1 МПа) та вологість, яка дорівнює 0. Увесь газ, спожитий теплогенеруючим підприємством, підлягає комерційному обліку.

На теплових електростанціях при комбінованому виробництві електричної та теплової енергії у зв'язку з відсутністю національних нормативних документів розрахунок витрат газу на відпущену електричну (Q ел) та теплову (Q г) енергію здійснюють згідно з ГКД 34.09.103-96 та ГКД 34.09.108-98. При цьому витрати газу на виробництво теплової енергії для населення є частиною (Q г).

Обсяги газу (Q г), тис. м 3 (приведені до стандартних умов), які газотранспортне підприємство поставило теплогенеруючому підприємству за звітний період (місяць), оформлюють двостороннім Актом приймання-передачі природного газу, який складають протягом п'яти днів місяця, наступного за звітним. Для складання зазначеного акта необхідно виконати розрахунок пропорційного перераховування обсягу теплової енергії, отриманої окремим споживачем, в обсяг газу, використаного на її вироблення, згідно з формулами (1 - 5) розділу IV цієї Методики за зразком розрахунку за звітний період.

Проте, суди обох інстанцій не дослідили умов п.п. 3.3, 3.4, 4.1 договору та положень Методики щодо визначення ними порядку встановлення та підтвердження обсягів поставленого газу, а також доводів позивача про те, що відповідач всупереч умовам договору та Методики не оформив акти приймання-передачі природного газу, фактично прийнятого ним у жовтні-грудні 2012 року, у зв'язку з чим продавець самостійно визначив такий обсяг, та не навели в прийнятих рішеннях жодних обгрунтувань їх прийняття чи відхилення.

При цьому, прийнявши в якості доказів, що підтверджують обсяги поставки газу в спірний період, акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2012 року, від 30.11.2012 року, від 31.12.2012 року, суди обох інстанцій не звернули увагу, що ці акти не підписані з боку постачальника, та не навели наведеним обставинам правової оцінки.

Крім того, зважаючи на те, що за наведеними актами поставка газу здійснювалася за двома договорами, судам слід було з'ясувати, який обсяг природного газу здійснено саме за договором купівлі-продажу від 03.09.2012 року № 12/396-БО-21, що є підставою позову в даній справі.

Отже, висновок судів обох інстанцій про доведеність підстав для часткового задоволення позову про стягнення заборгованості, пені, штрафу, інфляційних сум і 3% річних не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону, є передчасним та зроблений без дослідження всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року та рішення господарського суду Львівської області від 14.09.2015 року скасувати, і справу № 914/2040/15 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Н.Нєсвєтова

М.Черкащенко