ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

07.04.2016р. Справа № 917/315/16

За позовом Приватного підприємства «Рента-Сервіс», вул. Ветеринарна, 22, м. Полтава, Полтавської області, 36008

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паралель ВР», вул. Фрунзе, буд. 225, оф. 210, м. Полтава, Полтавської області, 36008

про стягнення 6459,46 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність від 05.01.2016р.

від відповідача не зявився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна Приватного підприємства «Рента-Сервіс» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Паралель ВР» заборгованості за Договором №95/2 від 04.06.2015р. в розмірі 6459,46 грн.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, ухвала суду про порушення провадження по справі направлена на адресу зазначену в позовній заяві, повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

04.06.2015 між Приватним підприємством «Рента-Сервіс» ( далі - Суборендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паралель ВР» (далі - Суборендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення № 95/2 від 04.06.2015р. (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору Суборендодавець передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування офісне приміщення, що знаходиться у нежитловій будівлі, розташованій за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 225, загальною площею 42,0 м2 (далі орендоване приміщення/ обєкт суборенди).

04.06.2015 року Суборендодавець передав, а Суборендар прийняв у строкове платне користування обєкт суборенди за актом прийому-передачі приміщення.

Згідно з п. 3.2 Договору, суборенди Приміщення, що орендується, вважається переданим в суборенду з моменту підписання акта приймання-передачі. Строк суборенди складає з 04 червня 2015року до 31 жовтня 2015 року (п.2.5. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору суборенди відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати позивачу за користування обєктом суборенди орендну плату в розмірі 1470,00 грн. (без ПДВ).

Орендну плату за користування орендованим приміщенням (п.5.4 Договору суборенди) вносить відповідач самостійно (незалежно від виставлених рахунків), до пятого числа місяця, за який здійснюється платіж.

25 вересня 2015 року підписана додаткова угода до Договору суборенди нежитлового приміщення № 95/2 від 04 червня 2015 року, якою Сторони дійшли згоди збільшити строк суборенди до 31 грудня 2015 року та встановили розмір орендної плати в період з 01 листопада 2015 року по 31 грудня 2015 року щомісячно 2352,00 грн. (без ПДВ). Ця додаткова угода вступає в силу з 01 листопада 2015 року та є невідємною частиною Договору суборенди.

31 грудня 2015 року закінчився строк дії названого вище договору суборенди, новий договір укладено не було.

Відповідно до п.3.3. договору, в разі припинення дії Договору з підстав, зазначених в п. 6.4 даного Договору, тобто закінчення строку, на який він укладений, Суборендар протягом 3 (трьох) календарних днів з дати припинення повинен повністю звільнити орендоване приміщення та передати за актом прийому передачі приміщення. Орендоване приміщення було повернуто позивачу, про що свідчить акт прийому передачі приміщення від 31 грудня 2015 року (додаток № 3 до Договору суборенди).

Припинення дії Договору не звільняє Сторони від обовязку виконати взяті на себе зобовязання та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідач своїх зобовязань за договором суборенди нежитлового приміщення № 95/2 від 04.06.2015 року належним чином не виконував, починаючи з серпня 2015 року ТОВ «Паралель ВР» сплачувало орендну плату за користування приміщенням з простроченням і не в повному обсязі.

Згідно з п.6.9. Договору Відповідач зобовязується сплатити Суборендодавцю плату, що окремо становить 30% від місячної орендної плати (п.5.1. даного Договору), яку Суборендодавець має використовувати на відновлення, покращення стану місць загального користування, прилеглої до будівлі території та інфраструктури Обєкта оренди в цілому, в розмірі 441,00 грн. та 705, 60 грн.

Відповідно до п.п.5.1 та 6.9. Договору виникла сума боргу у розмірі 5910,60 грн.

В матеріалах справи наявні рахунки на оплату орендної плати за період з червня по грудень (включно) 2015 року. В рахунках зазначались платежі, що підлягали оплаті, передбачені умовами Договору суборенди нежитлового приміщення від 04.06.2015 року.

Як свідчать платіжні доручення, відповідачем здійснювались часткові проплати за вказаними рахунками, згідно яких за період з червня по грудень 2015 року відповідачу нараховано платежів у розмірі 13053,60 грн.

Відповідно до наданих позивачем платіжних доручень за період з червня 2015 по жовтень 2015 згідно виставлених рахунків відповідач перерахував позивачу кошти у розмірі 7 143,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5 910,60 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору №95/2 від 04.06.2015р.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є акти цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

06.01.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 1/1 з вимогою погасити заборгованість по орендній платі. Директор ТОВ «Паралель ВР» отримав дану претензія, про що свідчить його підпис на примірнику.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач не надав, наведеного позивачем розрахунку не спростував. Належних доказів погашення заборгованості за Договором суборенди нежитлового приміщення № 95/2 від 04.06.2015 року відповідачем суду також не надано.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 5 910,60 грн. основного боргу підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У відповідності з п. 8.6. Договору суборенди нежитлового приміщення № 95/2 передбачено, що стягнення заборгованості з орендної плати, плати за електроенергію та інших платежів проводиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на день прострочення платежу, за кожний день такого прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 513,94 грн., суд прийшов до висновку, що останні є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 34,92 грн. трьох процентів річних, суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором суборенди нежитлового приміщення № 95/2 від 04.06.2015р. розмірі 6459,46 грн., з яких: 5910,60 грн. - основний борг, 513,94 грн. - пеня та 34,92 грн. - 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Судові витрати, у звязку із задоволенням позову, покладаються на відповідача в повному обсязі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАРАЛЕЛЬ ВР" (36008, м. Полтава, вул. Фрунзе, 225, ідентифікаційний код юридичної особи 39796614) на користь Приватного підприємства «Рента-Сервіс» (36008, м. Полтава, вул. Ветеринарна, 22, ідентифікаційний код юридичної особи 38019395 розрахунковий рахунок № 7579 в АТ «ПроКредит Банк», МФО 320984) заборгованості за Договором суборенди нежитлового приміщення № 95/2 від 04.06.2015р. розмірі 6459,46 грн., з яких: 5910,60 грн. - основний борг, 513,94 грн. - пеня та 34,92 грн. - 3% річних, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 12.04.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.