донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.04.2016 р. справа №905/106/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: не з'явився; ОСОБА_4 за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від01.03.2016 р.
у справі№ 905/106/16 (суддя Паляниця Ю.О.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доКомунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь
про стягнення 54 599 351 грн. 38 коп.
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення на його користь з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (далі ККП ММР "Маріупольтепломережа", відповідач) за договором купівлі-продажу природного газу № 1244/15-БО-6 від 18.12.2014 р. боргу в сумі 30 826 656 грн. 16 коп., пені в сумі 11 068 526 грн. 66 коп., 3 % річних в сумі 571 386 грн. 17 коп., інфляційних втрат в сумі 12 132 782 грн. 39 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2016 р. у справі № 905/106/16 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 22 155 195 грн. 80 коп., пеню в сумі 1 083 034 грн. 68 коп., 3 % річних в сумі 555 122 грн. 42 коп., інфляційні втрати в сумі 1 200 086 грн. 65 коп., а також судовий збір в сумі 182 700 грн. 00 коп.

Рішення суду мотивоване частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Донецької області від 01.03.2016 р. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати в частині відмови стягнення пені в сумі 9 961 673 грн. 99 коп. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 9 961 673 грн. 99 коп., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Скаржник зазначає, що, на його думку, застосування судом першої інстанції ст. 83 ГПК України є неправомірним, оскільки розмір неустойки у даній справі є значно меншим, ніж розмір збитків.

Позивач стверджує, що відповідачем не надано жодних належних доказів в обґрунтування винятковості обставин на підтвердження зменшення судом розміру пені, яка підлягає стягненню, місцевим господарським судом не враховано фінансове становище та особливості господарської діяльності позивача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено місцевим господарським судом, 18.12.2014 р. між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, підписано договір купівлі-продажу природного газу №1244/15-БО-6 (далі - договір), за приписами п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ обсягом до 328,100 тис. куб. м.

Згідно з п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязався надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За змістом п. 5.2. укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 7661 грн. 64 коп.

За змістом п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11 договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач у січні-серпні 2015 року поставив відповідачу газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: - б/н від 31.01.2015 р. на суму 26 542 081 грн. 55 коп.; - б/н від 28.02.2015 р. на суму 22 804 127 грн. 77 коп.; - б/н від 31.03.2015 р. на суму 27 195 012 грн. 51 коп.; - б/н від 30.04.2015 р. на суму 11 200 686 грн. 42 коп.; - б/н від 31.05.2015 р. на суму 1 763 680 грн. 78 коп.; - б/н від 30.06.2015 р. на суму 828 628 грн. 00 коп.; - б/н від 31.07.2015 р. на суму 549 825 грн. 84 коп.; - б/н від 31.08.2015 р. на суму 465 916 грн. 50 коп., всього на загальну суму 91 349 959 грн. 37 коп., які підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого позивачем природного газу в сумі 66 203 358 грн. 58 коп., залишок боргу на момент звернення позивача до суду з позовом склав 25 146 600 грн. 83 коп. Після порушення господарським судом Донецької області провадження у справі відповідач погасив борг в сумі 2 991 405 грн. 03 коп., тобто у частині стягнення боргу в сумі 2 991 405 грн. 03 коп. спір було врегульовано.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу з відповідача на користь позивача в сумі 5 680 055 грн. 33 коп. та необхідності припинення провадження у справі у частині стягнення боргу в сумі 2 991 405 грн. 03 коп.

Позивачем та матеріалами справи доведено, що відповідач взяті на себе договірні зобовязання виконав з порушенням умов договору щодо оплати поставленого позивачем відповідачу природного газу за договором, а тому, позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 22 155 195 грн. 80 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував 3% річних за загальний період з 15.02.2015 р. по 25.09.2015 р., розмір яких склав 571 386 грн. 17 коп.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 571 386 грн. 17 коп. підлягають задоволенню частково лише в сумі 555 122 грн. 42 коп.

Заявлені до стягнення позивачем 3 % річних в сумі 16 263 грн. 75 коп. стягненню не підлягають за необґрунтованістю нарахування.

Відповідно до п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" від 17.12.2013 р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем розраховані інфляційні втрати за загальний період лютий-червень 2015 р. в сумі 12 132 782 грн. 39 коп.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 12 132 782 грн. 39 коп. підлягають задоволенню частково лише в сумі 1 200 086 грн. 65 коп.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні нарахування в сумі 10 932 695 грн. 74 коп. стягненню не підлягають за необґрунтованістю нарахування через невірно визначені періоди при здійсненні відповідних розрахунків ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до п. 7.2. договору позивачем нарахована пеня за загальний період з 15.02.2015 р. по 25.09.2015 р. включно, розмір якої склав 11 068 526 грн. 66 коп.

Судовою колегією встановлено, що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені складає 10 830 346 грн. 83 коп., тобто, у стягненні пені в сумі 238 179 грн. 83 коп. слід відмовити за необґрунтованістю нарахування.

В процесі розгляду місцевим господарським судом даної справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки (пені).

Зазначене клопотання відповідача обґрунтовано тим, що підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі, має місце факт накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках підприємства, в межах суми 67 673 579 грн. 68 коп. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 49094124; невідповідностю тарифів на теплопостачання, за якими ККП ММР "Маріупольтепломережа" реалізовує свої послуги, їх економічній собівартості, оскільки відповідач є централізованим теплопостачальником у м. Маріуполь, особливим порядком ціноутворення, іншими законодавчими та організаційними обмеженнями здійснення власної господарської діяльності тощо.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру стягуваємої пені на 90 %. Тобто, до стягнення підлягає пеня у розмірі 1 083 034 грн. 68 коп. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню в силі.

Судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 83, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 року у справі № 905/106/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 року у справі № 905/106/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1.позивачу

2. відповідачу

3. у справу

4. апеляційному суду

5. ГСДО.