ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

15.04.16 Справа № 5010/493/2012-5/43

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мельник Г.І.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" б/н від 29.03.2016 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2012 року

у справі № 5010/493/2012-5/43

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго",м.Івано-Франківськ, в особі структурного підрозділу - філії "Коломийський міський район електричних мереж", м. Коломия, Івано-Франківська область,

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель", м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 10071,02 грн., з яких: 7391,23 грн. - основний борг за спожиту електричну енергію, 1268,17 грн. - 3 % річних, 1201,28 грн. - пеня, 210,34 грн. - інфляційні збитки

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2012 року у справі №5010/493/2012-5/43 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" на користь Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" в особі структурного підрозділу - філії "Коломийський міський район електричних мереж" - 7391,23 грн. (сім тисяч триста дев'яносто одна грн. 23 коп.) - основного боргу за спожиту електричну енергію, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" на користь Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" в особі структурного підрозділу - філії "Коломийський міський район електричних мереж", - 1268,17 грн. (одну тисячу двісті шістдесят вісім грн. 17 коп.) - 3 % річних, 1201,28 грн. (одну тисячу двісті одну грн. 28 коп.) - пені, 210,34 грн. (двісті десять грн. 34 коп.) - інфляційних збитків та 1609,50 грн. (одну тисячу шістсот дев'ять грн. 50 коп.) - судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" оскаржило його в апеляційному порядку, звернувшись до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 29.03.2016 року.

Подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" апеляційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

При поданні цієї апеляційної скарги скаржником не дотримано вимог ч. 3 ст.94 ГПК України, до апеляційної скарги не додано доказів (документів), що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі та надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Як доказ сплати судового збору скаржником додано копію квитанції №ПН89132/01 від 28.03.2016 року на суму 1515,80 грн.

Слід зазначити, що оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та відповідних нормативно-правових актів Національного банку України (п.1 ОСОБА_2 господарського суду "Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору" від 17.09.2012, № 01-06/1260/2012).

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Національний банк України", пунктом 17 статті 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, обробки та захисту встановлюються Національним банком України.

У п.42 Додатку 8 до Інструкції встановлено, що в графі підпис банку ставляться підписи відповідального виконавця банку, який оформив меморіальний ордер, та працівника, на якого покладено функції контролера. У разі перерахування коштів на рахунки клієнтів-отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми нормативними документами банку та відповідального виконавця банку.

Згідно з інформаційним листом Вищого господарського суду України від 17.09.2012 №01-06/1260/2012 Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору платіжні доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Отже, вказану квитанцію №ПН89132/01 від 28.03.2016 року на суму 1515,80 грн. не можна вважати належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Водночас колегія суддів зазначає, що згідно штемпеля Львівського апеляційного господарського суду станом на 12.04.2016 року (дату надходження апеляційної скарги до Львівського апеляційного господарського суду) інформація про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України відсутня.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що розмір та порядок сплати судового збору визначений Законом України „Про судовий збір (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1378,00 гривень.

Згідно з підпунктом 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Окрім того, як вже зазначалось вище, до апеляційної скарги не додано доказів надсилання її копії стороні у справі.

Як докази надсилання копії апеляційної скарги, апелянтом додано фіскальний чек, який підтверджує надсилання копії апеляційної скарги Публічному акціонерному товариству "Прикарпаттяобленерго",м.Івано-Франківськ. Проте, доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу філії "Коломийський міський район електричних мереж" до апеляційної скарги не додано.

Щодо клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 22.05.2012 року викладеного в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" б/н від 29.03.2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 Господарського процесуального кодексу України, строки для вчинення процесуальних дій визначаються точною календарною датою, зазначенням події, що повинна неминуче настати, чи періодом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ГПК України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку (ч. 2 ст. 93 ГПК України).

За змістом вказаної статті апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, може бути прийнята до розгляду тільки за умови, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала знайде підстави для відновлення строку.

Вищий господарський суд України в ч. 8 п. 4 постанови пленуму від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (із змінами і доповненнями) роз'яснив, що клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку, суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржене рішення було оголошено господарським судом 22.05.2012р., отже відповідно до ст. 93 ГПК України останній день подання апеляційної скарги - 01.06.2012р. При цьому, апеляційна скарга була отримана господарським судом Івано-Франківської області 28.03.2016р. (згідно штемпеля на апеляційній скарзі господарського суду Івано-Франківської області), тобто з пропуском строку на подання апеляційної скарги, більш як понад три з половиною роки.

Як вже зазначалось вище разом з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" подало клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги. У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник вказав, що рішення господарського суду Івано-Франківської області він одержав 24.03.2016 року, шляхом звернення до місцевого господарського суду в порядку ст. 87 ГПК України, однак згідно матеріалів справи уся кореспонденція надсилалась судом першої інстанції на адресу згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 48), а саме : вул. Українських Декабристів, 45А, місто Івано-Франківськ, 76018 та поверталася з відміткою Укрпошти: за адресою не знаходиться. Разом з тим, при поданні заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 15.03.2016 року скаржник сам долучив копію Довідки АА №7948783 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с. 63) в якій зазначено ту ж адресу.

Згідно з частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог зазначених статтей.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 № 1556/5 (з подальшими змінами) (п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Колегія суддів зазначає, що за загальними приписами господарського процесуального судочинства, судам ставиться в обовязок лише повідомлення належним чином сторін у справі про час і місце розгляду справи, і не вимагається їх розшук, у випадку не зявлення представників сторін у судове засідання.

Наведені обставини дають підстави вважати, що скаржник сам не скористався наданим йому правом брати участь у судовому засіданні.

Більше того, з 01.06.2006р. для доступу до судових рішень судів Державна судова адміністрація України на виконання Закону України «Про доступ до судових рішень» відкрила Єдиний державний реєстр судових рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» (із змінами і доповненнями) Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідно до ч.1 і ч.3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Для того, щоб ознайомитися з потрібним рішенням, необхідно зайти на офіційний веб-портал судової влади за адресою в Інтернеті www.court.gov.ua та натиснути «Єдиний державний реєстр судових рішень».

Отже, можливість своєчасного подання апеляційної скарги (в даному випадку від 01.06.2012р.) залежала також і від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції причини пропуску строку для подання апеляційної скарги наведені скаржником у вищевказаному клопотанні, вважає необґрунтованими, нічим не підтвердженими та безпідставними, у зв`язку з чим колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за необхідне відмовити у відновленні пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене та враховуючи те, що строк подання апеляційної скарги пропущено, доказів сплати судового збору та доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу філії "Коломийський міський район електричних мереж" не подано, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" б/н від 29.03.2016 року підлягає поверненню на підставі п. 2, 3,4 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За викладених обставин та, приймаючи до уваги невідповідність апеляційної скарги вимогам розділу ХІІ ГПК України, суд вважає за необхідне повернути її скаржнику.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 86, ч. 3 ст. 94, п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Софінель" б/н від 29.03.2016 року всього на 11 аркушах повернути скаржнику.

Головуючий-суддя Мельник Г.І.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Михалюк О.В.