ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 р. Справа №917/2320/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс", вул. 1905 року, 32, м. Кременчук, Полтавська область,39600

до Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" ( 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ,5) в особі Кременчуцької філії, вул. 60 років Жовтня, 8, м. Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 283956,87 грн. заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. б/н від 25.08.2015 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. 310-72/4176 від 04.04.2016 року

В судовому засіданні 05.04.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного тесту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 283956,87 грн. заборгованості за договором про спільне використання технологічних мереж №0220/95 від 24.12.2009 року, з яких: 274009,08 грн. - сума основного боргу , 6728,18 грн. сума інфляційних, 3219,61 грн. - сума пені (позовні вимоги в редакції заяви від 04.03.2016 року про збільшення розміру позовних вимог, прийнятої судом ухвалою від 31.03.2016 року в частині стягнення 6728,18 грн. інфляційних та 3219,61 грн. пені ).

19.11.2015 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (том 1, арк. с. 108), в якому відповідач вказує на те, що питання, які є предметом позовних вимог знаходяться у стадії обговорення сторонами по справі на предмет їхнього врегулювання шляхом здійснення взаємозаліків.

26.11.2015 року від позивача до суду надійшли уточнення позовних вимог (том 1, арк. с. 114-115), в яких позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії на свою користь 278139,77 грн. з них: основний борг за період з 01.06.2015 року по 30.09.2015 року 274009,08 грн., втрати від інфляції 2 383,88 грн., пеня, 1746,281 грн. та визнати заяви Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" про зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.09.2015 року (№01-06/1399), від 02.09.2015 року (№01-06/1213), від 06.08.2015 року (№01-06/1089) недійсними.

Суд в ухвалі від 26.11.2015 року (том1, арк. с. 177) відмовив у прийнятті даної заяви.

10.12.2015 року від позивача до суду надійшло клопотання (том 1, арк. с. 180-181) про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/2506/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс" до Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" про визнання правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсними.

Аналогічне клопотання про зупинення провадження у справі 10.12.2015 року надійшло також і від відповідача (том 1, арк. с. 187-188).

Суд ухвалою від 10.12.2015 року (том 1, арк. с. 192) зупинив провадження у справі №917/2320/15 до набрання законної сили судовим рішенням по справі №917/2506/15, що знаходиться в провадженні господарського суду Полтавської області.

04.03.2016 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення провадження у справі (том 2, акр. с. 1-2), оскільки ухвалою суду від 10.02.2016 року припинено провадження у справі № 917/2506/15.

Суд ухвалою від 04.03.2016 року (том 2, арк. с. 14) поновив провадження у справі.

04.03.2015 року від позивача до суду надійшла заява (том 2, арк. с 1-2). В поданій заяві позивач повідомив суд, що відповідач повністю погасив заборгованість за основним договором, що підтверджується банківськими виписками. Згідно поданої заяви позивач просить суд припинити провадження у справі на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України в частині стягнення основного боргу на суму 274009,08 грн. Крім того, позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс: 3% річних від простроченої суми - 2623,72 грн., втрати від інфляції - 6728,18 грн., пеню - 3219,61 грн., судовий збір 4234,07 грн. та вартість послуг адвоката - 7042,50 грн.

Суд ухвалою від 31.03.2016 року (том 2, арк. 28-30) заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог прийняв до розгляду в частині стягнення втрат від інфляції в сумі 6728,18 грн. та пені в сумі 3219,61 грн. а в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 2623,72 грн. відмовив в прийнятті.

31.03.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання (том 2, арк. с. 19), в якому відповідач зазначає, що Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" було сплачено суму основного боргу в повному обсязі. До клопотання відповідач додав копії платіжних доручень та копію довіреності.

05.04.2015 року від позивача до суду надійшла заява (том 2, арк. с. 31-32), в якій позивач підтримує заяву від 04.03.2016 року про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 6728,18 грн. інфляційних та 3219,61 грн. пені.

05.04.2016 року від відповідача до суду надішли письмові пояснення по справі (том 2, арк. с. 36-38,44-46), в яких відповідач заперечує проти стягнення пені та інфляційних посилаючись на те, що відповідно до п. 4.1. договору плата за використання електричних мереж вноситься користувачем на підставі рахунка, одержаного від власника мереж. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунка становить 10 днів. Оскільки, позивач до порушення провадження у даній справі не надавав відповідачу відповідних рахунків на оплату коштів за використання електричних мереж то на думку відповідача відсутні підстави для стягнення інфляційних нарахувань та пені. До письмових пояснень відповідачем додано контррозрахунок інфляційних нарахувань та пені. Також відповідач у своїх поясненнях заперечує проти стягнення вартості послуг адвоката в сумі 7042,50 грн. посилаючись на те, що дана сума є неспіврозмірною та завищеною.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд припинити провадження в частині суми основного боргу в зв'язку з його сплатою та підтримав позовні вимоги в частині стягнення пені та інфляційних.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення пені, інфляційних заперечував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

24.12.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс" (позивач, власник мереж) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії (відповідач, користувач) було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №0220/95 з додатками ( том 1, арк. с. 12-16).

23.01.2015 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про спільне використання технологічних електричних мереж №0220/95 від 24.12.2009 року ( том 1, арк. с. 18).

Умовами договору сторони узгодили наступне:

- власник мереж зобовязався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших субєктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобовязався своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору (п.1.1. договору);

- користувач зобов'язався здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за користування електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком "Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії". Плата за користування електричних мереж власника мереж вноситься користувачем на підставі рахунка, одержаного від власника мереж. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунка становить 10 днів (п.4.1. договору);

- вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання визначається за кошторисом згідно з додатком «Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії». Оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється окремим платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка в 10-денний термін з дати отримання рахунка та умовами, викладеними в додатку «Порядок розрахунку оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії» (п. п. 7.2.,7.3. договору);

- за внесення платежів, передбачених пунктом 4.1 цього договору, з порушенням терміну, зазначеного відповідним додатком до цього договору, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,01 %, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком (п. 8.2.1. договору);

В обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на те, що ним на виконання умов договору №0220/95 від 24.12.2009 року протягом червня 2015 року - вересня 2015 року (включно) було надано відповідачу послуги на загальну суму 274 009,08 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актами виконаних робіт по наданню послуг із спільного використання технологічних електричних мереж від 30.06.2015 року, від 31.07.2015 року, від 31.08.2015 року, від 30.09.3015 року (том 1, арк. с. 60-63).

На підставі вищезазначених актів виконаних робіт по наданню послуг із спільного використання технологічних електричних мереж та відповідно до умов договору позивачем було передано відповідачу рахунки на оплату №112 від 30.06.2015 року, №127 від 31.07.2015 року, №136 від 31.08.2015 року, №162 від 30.09.2015 року (том 1, арк. с. 56-59) та податкові накладні №963 від 30.06.2015 року, №1043 від 31.07.2015 року, 3735 від 31.08.2015 року, №583 від 30.09.2015 року (том 1, арк. с. 64-69). В обґрунтування отримання відповідачем зазначених рахунків позивачем надано лист від 01.04.2016 року №13-13-02/883 в якому начальник Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" вказує, що в останній день календарного місяця позивач виставляє відповідачу рахунки на оплату за надані згідно договору послуги і в цей же день сторони договору оформляють акти виконаних робіт та податкові накладні. Отже кожний останній день календарного місяця є днем спільного узгодження вищезазначених документів (том 2, акр. с. 33).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору оплату наданих позивачем протягом червня 2015 року - вересня 2015 року (включно) послуг не здійснив і за ним рахується заборгованість в сумі 274 009,08 грн.

Крім того, позивачем на підставі п. 8.2.1. договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу:

- 3219,61 грн. пені за періоди: з 11.07.2015 року по 18.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року); з 11.08.2015 року по 21.12.2015 року (за зобовязаннями за липень 2015 року); з 11.09.2015 року по 22.12.2015 року (за зобовязаннями за серпень 2015 року); з 13.10.2015 року по 24.12.2015 року (за зобовязаннями за вересень 2015 року);

- 6728,18 грн. інфляційних втрат за періоди: з 11.07.2015 року по 17.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року); з 11.08.2015 року по 20.12.2015 року (за зобовязаннями за липень 2015 року); з 11.09.2015 року по 21.12.2015 року (за зобовязаннями за серпень 2015 року); з 13.10.2015 року по 23.12.2015 року (за зобовязаннями за вересень 2015 року).

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням іншої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ч. 1 ст. 904 ЦК України.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Під час розгляду справи позивач та відповідач повідомили суду про сплату заборгованості за визначені договором послуги у сумі 274 009,08 грн., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями (том 1, арк. с. 209, 219, 227, 232, том 2, арк. с. 20-23).

Отже, в частині стягнення 274 009,08 грн. основного боргу предмет спору відсутній і провадження у справі підлягає припиненню згідно п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2.1. договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 4.1 цього договору, з порушенням терміну, зазначеного відповідним додатком до цього договору, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,01 %, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу до стягнення:

- 3219,61 грн. пені за періоди: з 11.07.2015 року по 18.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року); з 11.08.2015 року по 21.12.2015 року (за зобовязаннями за липень 2015 року); з 11.09.2015 року по 22.12.2015 року (за зобовязаннями за серпень 2015 року); з 13.10.2015 року по 24.12.2015 року (за зобовязаннями за вересень 2015 року);

- 6728,18 грн. інфляційних втрат за періоди: з 11.07.2015 року по 17.12.2015 року (за зобовязаннями за червень 2015 року); з 11.08.2015 року по 20.12.2015 року (за зобовязаннями за липень 2015 року); з 11.09.2015 року по 21.12.2015 року (за зобовязаннями за серпень 2015 року); з 13.10.2015 року по 23.12.2015 року (за зобовязаннями за вересень 2015 року).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 3219,61 грн. пені та 6728,18 грн. інфляційних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Заперечення відповідача щодо стягнення пені та інфляційних нарахувань судом до уваги не приймаються виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4.1. договору плата за використання електричних мереж вноситься користувачем на підставі рахунка, одержаного від власника мереж. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунка становить 10 днів.

Як встановлено судом, отримання відповідачем в останній день кожного місяця зазначених рахунків від позивача визнається у листі начальника Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" від 01.04.2016 року №13-13-02/883 (том 2, акр. с. 33).

Крім того, факт наявності у відповідача боргу по відповідним актам виконаних робіт по наданню послуг із спільного використання технологічних електричних мереж визнається ним в заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог надісланих позивачу за вхідним номером та датою №01-06/1089 від 06.08.2015 року, №01-06/1213 від 02.09.2015 року, №01-06/1399 від 21.09.2015 року (том1, арк. с. 70-80).

У розумінні статті 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Згідно листа начальника Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" від 01.04.2016 року №13-13-02/883 відповідач визнав факт отримання від позивача рахунків на оплату.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3219,61грн. пені та 6728,18 грн. інфляційних.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В частині оплати відповідачем боргу в сумі 274009,08 грн., судові витрати також покладаються на відповідача, оскільки сплата боргу відбулася після порушення провадження у справі.

Відповідно до приписів пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. Від позивача 04.03.2016 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яка ухвалою суду від 31.03.2016 року була прийнята судом до розгляду в частині стягнення інфляційних в сумі 6728,18 грн. та пені в сумі 3219,61 грн. Всього ціна позову склала - 283956,87 грн. Відтак, позивачу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 4259,35 грн. На дату ухвалення судового рішення у даній справі позивачем не надано доказів сплати судового збору у сумі 25,28 грн., у зв'язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь державного бюджету суму недоплаченого судового збору у розмірі 25,28 грн.

При визначенні розміру витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, суд виходив з наступного.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2015 р. між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 було укладено договір № 94/1/15 про надання правової допомоги адвокатом (том 2, арк. с. 4-5), в матеріалах справи наявні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 (том2, арк. с. 8), акт про приймання - передачі виконання робіт (послуг адвоката) від 29.02.2016 року (том 2, арк. с. 9-10),платіжні доручення №1781 від 09.02.16 року, №1782 від 09.02.16року на загальну суму 7402,50 грн. з підставою платежу судові витрати (послуги адвоката у господарській справі №917/2320/15). Вказані документи підтверджують факт надання відповідних послуг адвокатом позивачу у зв'язку зі спором, який виник з відповідачем.

На підставі аналізу матеріалів справи, врахувавши обставини справи, якість підготовки позовних матеріалів, ціну позову, тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що витрати позивача на оплату послуг адвоката підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.33, 43, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. ст.82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" ( 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ,5, ідентифікаційний код 00131819) в особі Кременчуцької філії (вул. 60 років Жовтня, 8, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 25717118) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс" (вул. 1905 року, 32, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 35868968) 3219,61 грн. пені, 6728,18 грн. інфляційних, 4259,35 грн. судового збору, 7042,50 грн. вартості послуг адвоката.

3. В частині стягнення 274009,08 грн. боргу припинити провадження у справі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембудсервіс" (вул. 1905 року, 32, м. Кременчук, Полтавська область,39600, ідентифікаційний код 35868968) в дохід Державного бюджету України (на рахунок 3002 УДКСУ у м. Полтаві Полтавської області, , банк одержувача: ГУДКСУ у Полтавській області, МФО 831019, код бюджетної класифікації: 22030101) судовий збір в сумі 25,28 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.04.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.