ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 квітня 2016 р. Справа № 903/120/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальність "Екогрінен"

про стягнення 22 012,71 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Суть: Позивач ставив вимогу стягнути з відповідача 22 012,71 грн., в тому числі 772,71 грн. інфляційних.

Заявлену вимогу обґрунтовує з посиланням на заявку на перевезення вантажу, яка за своєю правовою природою є договором транспортного перевезення. Відповідно до даної заявки позивач виконав міжнародне перевезення за маршрутом с. Гребенів (Сколівський район, Львівська область) - м. Різа, Німеччина.

Виконання зобов'язань підтверджуються підписом та печаткою уповноваженої особи в графі 24 СМR А №0001885. По пункту 13 заявки, вартість перевезення складає 900 Євро - 21240,00 грн. Умови оплати 1-2 дня після отримання оригіналів документів (СМR, акту виконаних робіт, заявки, договору), вказані документи вручено відповідачу 16.10.2015 року; 18.01.2016 року відповідачем проведена часткова оплата послуг на суму 2 000,00 грн., борг складає 19 240,00 грн., на який згідно ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні з листопада 2015 року по січень 2016 року в сумі 772,71 грн. Крім суми позову просить стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 1 378 грн. та витрати на оплату послуг адвоката 2 201,00 грн.

Заявою від 31.03.2016 року уточнив ціну позову та вказав, що під час формування позовних вимог позивачем була допущена помилка, а саме, до ціни позову безпідставно включено 2000,00 грн. раніше сплачених відповідачем. Таким чином, основна сума боргу становить 19 240,00 грн., інфляційні збитки 772,71 грн., разом 20 012,71 грн. Тому сума позову складає 20 012,71 грн.

Відповідач в пояснення від 05.04.2016 року вказує, що за вантажні перевезення, згідно платіжних доручень №240 від 18.01.2016 року було сплачено 2000,00 грн. та №322 від 05.04.2016 року - 5000,00 грн., решту суми зобов'язується сплатити до 12.04.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2015 року на адресу перевізника ФОП ОСОБА_1 від замовника Товариства з обмеженою відповідальність "Екогрінен" надійшла разова заявка №б/н на перевезення вантажу (деревні пеллети) у міжнародному автомобільному сполученні.

В даній заявці визначено маршрут перевезення Україна-Німеччина, вартість перевезення 900 Євро, що у перерахунку на гривні становить 21 240,00 грн.. Доставка вантажу здійснена згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR A№0001885. Надання послуг по перевезенню вантажу на суму 900 Євро підтверджено актом здачі-прийняття робіт від 02.10.2015 року, який підписано перевізником та замовником та скріплено їх печатками.

Тобто, позивач свої зобов'язання перед Замовником виконав належним чином, здійснивши перевезення вантажу по вказаному в заявці маршруту.

По п.14 разової заявки - умови оплати протягом 1-2 днів після тримання оригіналів документів (CMR, акту виконаних робіт, рахунку, заявки).

На виконання умови про направлення документів, як підстави для оплати, відповідачу був направлений рекомендований лист №№391. Вказане поштове відправлення вручене адресату 16.10.2015 року.

Однак, як слідує з матеріалів справи оплата послуг перевезення відповідачем проведена на суму 2000 грн. платіжним дорученням №240 від 18.01.2016 року, борг на момент подачі позову становив 19 240 грн. Згідно поданих відповідачем матеріалів платіжним дорученням №322 від 05.04.2016 року було перераховано ще 5000 грн., тому на момент розгляду справи заборгованість становить 14 240 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позову на суму 15 012,71 грн. з якої 14 240,00 грн. заборгованість та 772,71 грн. інфляційні, провадження на суму 5000 грн. підлягає припиненню.

При цьому суд виходить з наступного.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договорів перевезення у міжнародному сполученні, які регулюються нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, транспортними кодексами.

Так за ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За ч.1 ст.916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що договір про переведення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення: місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно ст.4 ГПК України, господарський суд у випадках, передбачених законом або міжнародним договором, застосовує норми права інших держав.

За приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, перед баченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який на брав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у від повідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Так, відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір між народного автомобільного перевезення вантажів" - Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956р. в м.Женеві (надалі в тексті-Конвенція). Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожного перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, зна ходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

За ст.ст. 4 та 9 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної нак ладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийнят тя вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується частина2 ст.307 ГКУкраїни.

Статтями 610,612 ЦК України визначено, що невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням цього зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні в сумі 772,71 грн. нараховані за листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року на заборгованість в сумі 21 240. Водночас з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2016 року відповідачем було перераховано 2000 грн., тому на кінець січня заборгованість складала 19 240 грн., на яку необхідно нараховувати інфляційні.

За розрахунком суду сума інфляційних становить 746,64 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення послуг адвоката в сумі 2201,00 грн., то як слідує з матеріалів справи зазначені витрати підтверджено договором доручення від 03.02.2016 року про надання правової допомоги, в якому вказана вартість послуг 2 201,00 грн., ордером серія ТР№021507, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №507, актом приймання-передачі наданих послуг №04/2 від 25.02.2016 року.

Суд вважає, що вимога про стягнення адвокатських витрат підлягає частковому задоволенню на суму 500 грн.

При цьому судом враховано те, що позов був підготовлений адвокатом неналежним чином, неправильно визначено ціна позову та розрахунок інфляційних (без врахування оплати в сумі 2000 грн. в січні 2016 року), представник позивача в судовому засіданні не брав участі, а тому не виконав в повному обсязі покладених на нього обовязків, які зазначені в п.1 договору доручення від 03.02.2016 року

Оскільки спір до розгляду суду доведений з вини відповідача, заборгованість в сумі 5000 грн. погашена після порушення провадження у справі, понесені позивачем витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст.610,612,908,909,916 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

ВИРІШИВ:

1.Припинити провадження у справі на суму 5000 грн.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екогрінен" (45612, Волинська обл.., Луцький р-н., смт.Торчин, вул.І.Франка, 19 , р/р1276 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 303440 р/р043 в ПАТ «Кредобанк» МФО 325365) в користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79038, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1, р/НОМЕР_2 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023) 14 986,64 грн., з них 14 240,00 грн. основного боргу та 746,64 грн. інфляційних, а також 1376,20 грн. витрат по сплаті судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

3.В позові про стягнення інфляційних в сумі 26,07 грн. відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

07.04.2016

Суддя С. В. Костюк