РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №910/1892/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрлада"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Норт Констракшн Україна"

про стягнення 20 739,63 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Бєлашко О.О., представник за довіреністю;

від відповідача - Білоус Ю.Г., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрлада" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Норт Констракшн Україна" про стягнення 20 739,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.06.2015 між сторонами було укладено договір на технічне обслуговування та ремонт автомобілів №282, на підставі якого позивач надав відповідачу послуги по ремонту автомобіля на загальну суму 14 597,66 грн. За доводами позивача, відповідачем було частково оплачено надані послуги, у зв'язку з чим у останнього існує непогашений борг перед позивачем у розмірі 4 394,14 грн. Окрім іншого, позивачем нараховані до стягнення штрафні санкції за договором.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Норт Констракшн Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрлада» суму боргу та штрафних санкцій в розмірі 20 739, 63 грн. що складається з: 10589,30 грн (сума штрафу за наряд замовленням від 03.12.2015) + 385,78 грн (3% річних) + 458,67 грн + 4394,14 грн (сума боргу за наряд - замовленням від 12.09.2015) + 4394,14 грн (сума штрафу за наряд замовленням від 12.09.2015) + 385,78 грн (сума 3% річних за наряд замовленням від 12.09.2015) + 131,82 грн (інфляційні нарахування за наряд замовленням від 12.09.2015).

Позивач повідомив суду, що Відповідачем 01.03.2016 сплачено суму основного боргу в розмірі 4 394,14 грн., а також 11.03.2016 сплачено на рахунок позивача суму судового збору в розмірі 1 378 грн.

29.03.2016 позивачем подана заява про уточнення розміру позовних вимог. Вказана заява розцінена судом як заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до ст. 22 ГПК України. Так, згідно поданої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 10 203,52 грн - штраф за наряд-замовленням від 03.12.2015; 4 394,14 грн - штраф за наряд-замовленням від 12.09.2015; 131,82 грн - інфляційні нарахування за наряд-замовленням від 12.09.2015; 458,67 грн - 30% річних, нарахованих на суму боргу за наряд-замовленням від 12.09.2015; 385,78 грн - 30% річних, нарахованих на суму боргу за наряд-замовлення від 03.12.2015. Загалом розмір заборгованості становить 15 573,93 грн.

Відповідно до п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Відповідно до 4 ст. 22 ПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Оскільки судом встановлено, що вищенаведені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову, яка становить 15 573,93 грн.

Відповідачем подано клопотання про зменшення штрафних санкцій на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України. Клопотання обґрунтовано тим, що Відповідач до розгляду справи по суті повністю оплатив суму основного боргу в розмірі 4 394,14 грн та відшкодував Позивачу вартість судового збору в розмірі 1378,00 грн, а також беручи до уваги економічно не стабільну ситуацію в країні та важке матеріальне становище відповідача просив зменшити розмір належних до сплати відповідачем штрафних санкцій.

Позивач заперечив щодо зменшення розміру штрафних санкцій у додаткових поясненнях, доданих позивачем до матеріалів справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрлада" (надалі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Норт Констракшн Україна" (надалі - відповідач, замовник) було укладено договір №282 на технічне обслуговування та ремонт автомобілів (надалі - Договір).

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 901-907 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1.1 укладеного Договору виконавець зобов'язується виконувати роботи по комерційному ремонту та/або технічному обслуговуванню автомобілів (далі - роботи), власником яких є замовник та/або має право володіння і користування автомобілем, а замовник зобов'язується приймати автомобілі після здійснення виконавцем ремонту та/або технічного обслуговування та оплачувати надані послуги у строки та на умовах, що вказані у даному договорі. Перелік автомобілів замовника вказується в додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору, проте не є вичерпним.

Види робіт, строки їх виконання погоджуються сторонами та вказуються у конкретних заявках на виконання певного виду робіт. Сторони при досягненні згоди мають право змінювати умови виконання робіт по даному договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунок згідно відповідного Наряду-замовлення або Акту виконаних робіт у строки та на умовах, встановлених у Розділі 4 цього договору, та на основі виставленого виконавцем рахунку-фактури.

При прийнятті автомобіля від замовника для надання послуг з технічного обслуговування та ремонту, сторонами складається Акт передання-прийняття ДТЗ (його складових). При цьому виконавцем перевіряється (встановлюється) технічний стан ДТЗ, а також здійснюється огляд автомобіля на предмет наявності зовнішніх пошкоджень і дефектів та останнє вказується у відповідному акті (п.3.1 Договору).

Після виконання робіт, виконавець надає замовнику наряд - замовлення або акт виконаних робіт в якому визначається перелік виконаних робіт, їх вартість, перелік та вартість встановлених запасних частин та аксесуарів, перелік та вартість використаних матеріалів, гарантійні терміни на виконані роботи, а також відповідний рахунок - фактуру для здійснення оплати замовником (п. 3.8. Договору).

Згідно з п. 3.9. Договору по закінченні робіт та підписання наряду - замовлення або акту виконаних робіт автомобіль видається уповноваженій замовником на отримання автомобіля. Підставою для видачі автомобіля є довіреність.

Відповідно до п. 4.2 Договору оплата за виконані роботи проводиться замовником по факту виконання робіт, в строк, не пізніше 3-х робочих днів після дати підписання Наряду-замовлення або Акту виконаних робіт.

Відповідно до п. 9.1 даний договір набуває чинності з моменту підписання та діє до 31.12.15, а в частині розрахунків до повного їх виконання.

Згідно вище зазначеного Договору, 12.09.15 Позивач надав Відповідачу послуги по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля, марки FIAT моделі DOBLO державний номер НОМЕР_1, на суму 4394 грн 14 коп., а 03.12.2015 Позивач надав Відповідачу послуги по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля, марки FIAT моделі DOBLO державний номер НОМЕР_1, на суму 10 203,52 грн., що підтверджується нарядами-замовленнями, які одночасно є актами виконаних робіт, від 12.09.2015 та від 03.12.2015, що підписані представниками сторін. Вказані наряди-замовлення зі сторони відповідача підписані ОСОБА_4, який діяв за Довіреністю від 26.01.2015 №26/01-15.

Відповідач не заперечив проти надання послуг Позивачем, зауважень не має.

Враховуючи умови укладеного Договору (п. 4.2), останній день для розрахунку - по послугам наданим 12.09.2015 року встановлений не пізніше 16.09.15 (не пізніше 3-х робочих днів після дати підписання наряду). Проте, судом встановлено, що Відповідачем заборгованість згідно наряду-замовлення від 12.09.2015 в розмірі 4 394,14 грн була оплачена лише 01.03.2016, що підтверджується платіжним дорученням від 01.03.2016 №192, яке наявне в матеріалах справи.

За послуги надані 03.12.2015 строк оплати встановлений не пізніше 08.12.2015 (не пізніше 3-х робочих днів після дати підписання наряду). Вказана заборгованість за нарядом-замовленням від 03.12.2015 в розмірі 10 203,52 грн була оплачена лише 21.01.2016, що підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2016 №102, яке наявне в матеріалах справи.

Отже, станом на час прийняття рішення у справі відповідачем погашено суми заборгованостей за надані послуги за договором, проте з простроченням, що є підставою для нарахування штрафних санкцій за договором.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог Позивачем заявлена до стягнення з відповідача сума штрафу, 30% річних нарахованих на підставі п. 6.2, 6.3 Договору згідно нарядів-замовлення від 12.09.2015 та від 03.12.2015 та інфляційні втрати.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.2 Договору за прострочення оплати за цим договором, замовник сплачує, окрім, відшкодування вартості фактично виконаних робіт, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення договору, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також 30 % річних.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних нарахувань нарахованих на суму 4 394,14 грн, згідно наряду-замовлення від 12.09.2015. Досліджуючи наданий суду розрахунок, суд вказує, що позивачем не вірно визначено початок виникнення прострочення грошового зобов'язання. За нарядом-замовленням від 12.09.2015, оплата боргу встановлена не пізніше 16.09.2015, тобто прострочення виникло 17.09.2015 (пізніше 3-х робочих днів після дати підписання наряду).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання.

Таким чином, за розрахунком суду вірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 100,68 грн., нарахованих на суму 4 394,14 грн. за нарядом-замовлення від 12.09.2015 за період прострочення (17.09.2015-22.01.2016, кінцевий період визначений позивачем).

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню судом в розмірі 100,68 грн.

Перевіривши розрахунок 30% річних, нарахованих на підставі п. 6.2 Договору на суму 4 394,14 грн. згідно наряду-замовлення від 12.09.2015 та на суму 10 203,52 грн. згідно наряду-замовлення від 03.12.2015, суд вказує наступне.

Розрахунок 30% річних нарахованих на суму 4 394,14 грн, за період з 17.09.2015 - 21.01.2016, тобто 127 прострочених днів, суд визнає арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з цим суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача 458,67 грн. - 30% річних нарахованих на суму 4 394,14 грн. згідно наряду-замовлення від 12.09.2015.

Розрахунок 30% річних нарахованих на суму 10 203,52 грн, суд визнає необґрунтованим в частині визначення початку прострочення грошового зобов'язання та у зв'язку з цим невірного визначення кількості прострочених днів. За розрахунком суду початком прострочення є 09.12.2015 (оскільки строк оплати встановлений не пізніше 08.12.2015 (не пізніше 3-х робочих днів після дати підписання наряду)) до погашення вказаної заборгованості відповідачем 21.01.2016, що становить 44 дні прострочення.

Отже, вірним є нарахування 30% річних на суму 10 203,52 грн. за нарядом-замовлення від 03.12.2015 саме на 44 прострочених дні. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 30% річних нарахованих на суму 10 203,52 грн. за нарядом-замовлення від 03.12.2015 на 44 прострочених дні, тобто, підлягає стягненню 369,00 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 10 203,52 грн. - суми штрафу за наряд-замовленням від 03.12.2015 та 4 394,14 грн. - суми штрафу за наряд-замовленням від 12.09.2015.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною першою ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6.3 Договору у випадку прострочення замовником оплати відповідного наряду-замовлення або акту виконаних робіт згідно умов цього договору більш ніж на 10 календарних днів замовник зобов'язаний сплатити на користь виконавця штраф у розмірі суми заборгованості.

Суд визнає вірним розрахунок позивача пред'явленого до стягнення штрафу в розмірі 10 203,52 грн та 4 394,14 грн, проте відзначає наступне.

Нормами чинного законодавства України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у окремих випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно з п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання та надавши належну оцінку обставинам такого невиконання, врахувавши великий розмір пред'явленої до стягнення суми штрафу наслідкам поведінки відповідача та відсутність доведених завданих позивачу такою поведінкою збитків, з огляду на те, що Відповідачем погашена сума основного боргу та сплачено судові витрати на рахунок позивача за розгляд даного позову, врахувавши те, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми, як неустойку, викривлює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на тягар, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафу на 50%, внаслідок чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 101,76 грн - сума штрафу за наряд-замовленням від 03.12.2015 та 2 197,07 грн - сума штрафу за наряд-замовленням від 12.09.2015.

Оскільки, відповідачем вже сплачено 11.03.2016 витрати зі сплати судового збору на користь позивача в розмірі 1 378,00 грн, про що свідчить платіжне доручення від 11.03.2016 №2435 та також підтверджено самим позивачем, витрати зі сплати судового збору, як такі, що вже сплачені не покладаються на відповідача за рішенням суду.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Норт Констракшн Україна" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 1-Д, ідентифікацій код 32304855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Укрлада" (04655 м. Київ, просп. Московський, буд. 28, ідентифікаційний код 30979427) 100 (сто) грн 68 коп інфляційних втрат, 827 (вісімсот двадцять сім) грн 67 коп 30% річних, 7 298 (сім тисяч двісті дев'яносто вісім) грн 83 коп штрафу.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

У решті в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.04.2016

Суддя І.І. Борисенко