ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016р. Справа№ 914/426/16

За позовом: Приватного підприємства «Логістика-Сервіс Львів», м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів,

про: стягнення 77 325,86 грн

Суддя М. Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Балобанов О. В. - довіреність б/н від 11.07.15р.;

відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства «Логістика-Сервіс Львів» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 77 325,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору № ЛС 5451 від 01.04.2011 р. не здійснив оплату поставленого товару, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 27 208,49 грн, крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 47 513,87 грн, 20 % річних - 2 603,87 грн.

Ухвалою суду від 17.02.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 29.02.2016 р. Ухвалою суду від 29.02.2016р. розгляд справи відкладено на 09.03.2016р.

В судове засідання 09.03.2016 р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 09.03.2016 р. представник відповідача повторно не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 29.02.2016р. не виконав.

В судовому засіданні 09.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 11.04.2016 р.

В судове засідання 11.04.2016 р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судове засідання 11.04.2016 р. представник відповідача не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом за адресою вказаною у позовній заяві та у Спеціальному витязі з ЄДРПОУ, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 17.02.2016р. не виконав.

Поштові відправлення з ухвалами суду від 29.02.2016 р., від 09.03.2016 р., надіслані на адресу відповідача вказану у Спеціальному витязі з ЄДРПОУ, повернулись до суду з відміткою: «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про місце, час та дату розгляду справи останній повідомлений належно, проте не скористався правами передбаченими діючим господарським процесуальним законодавством, а також в матеріалах справи достатньо необхідних господарському суду документів для прийняття обґрунтованого та правомірного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

01 квітня 2011 року між Приватним підприємством «Логістика-Сервіс Львів» (продавець, надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець, надалі - відповідач) укладено договір постачання № ЛС 5451 (надалі - Договір). (а/с 10-11)

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця продукти харчування в асортименті відповідно до переданої продавцем комерційної пропозиції та/або прас-листа (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується підписаними між сторонами товарно-транспортними накладними:

№03010/0000191 від 15.01.2015 р. на суму 2 701,39 грн,

№03010/0000377 від 21.01.2015 р. на суму 8 704,14 грн,

№03010/0000378 від 22.01.2015 р. на суму 4 106,96 грн,

№03010/0000379 від 22.01.2015 р. на суму 5 988,50 грн,

№03010/0000380 від 22.01.2015 р. на суму 3 036,10 грн,

№03010/0000381 від 22.01.2015 р. на суму 2 928,53 грн

Відповідно до п. 1.7.1 Договору покупець зобов'язаний оплатити продавцю від останнього товару протягом 28 календарних днів з моменту прийняття цього товару. У випадку прострочення оплати продавець має право вимагати оплати товару і сплати покупцем 20% річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої оплати за кожен день прострочення.

Згідно п. 1.7.3. Договору покупець зобов'язаний оплатити продавцю прийнятий від останнього товар шляхом безготівкового перерахунку повної вартості прийнятого, але не оплаченого товару, на банківський рахунок продавця, який вказаний у цьому Договорі.

Відповідно до п. 4.2. Договору за порушення зобов'язань за п. 1.7.1 Договору, покупець повинен сплатити продавцеві неустойку (пеню) в розмірі 1% від несплаченої суми (суми заборгованості) за кожен день порушення (прострочення).

Станом на день розгляду справи судом, відповідач заборгованість в розмірі 27 208,49 грн не погасив, щодо позову не заперечив.

При винесенні рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, 01 квітня 2011 року між Приватним підприємством «Логістика-Сервіс Львів» (продавець, надалі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець, надалі - відповідач) укладено договір постачання № ЛС 5451.

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця продукти харчування в асортименті відповідно до переданої продавцем комерційної пропозиції та/або прас-листа (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар, що підтверджується підписаними між сторонами товарно-транспортними накладними:

№03010/0000191 від 15.01.2015 р. на суму 2 701,39 грн,

№03010/0000377 від 21.01.2015 р. на суму 8 704,14 грн,

№03010/0000378 від 22.01.2015 р. на суму 4 106,96 грн,

№03010/0000379 від 22.01.2015 р. на суму 5 988,50 грн,

№03010/0000380 від 22.01.2015 р. на суму 3 036,10 грн,

№03010/0000381 від 22.01.2015 р. на суму 2 928,53 грн

Відповідно до п. 1.7.1 Договору покупець зобов'язаний оплатити продавцю від останнього товару протягом 28 календарних днів з моменту прийняття цього товару. У випадку прострочення оплати продавець має право вимагати оплати товару і сплати покупцем 20% річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої оплати за кожен день прострочення.

Згідно п. 1.7.3. Договору покупець зобов'язаний оплатити продавцю прийнятий від останнього товар шляхом безготівкового перерахунку повної вартості прийнятого, але не оплаченого товару, на банківський рахунок продавця, який вказаний у цьому Договорі.

Проте, відповідачем не виконано свої зобов'язання в частині оплати поставленого товару, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість в розмірі 27 208,49 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 27 208,49 грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст.ст. 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 2.9. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якого за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до п. 4.2. Договору за порушення зобов'язань за п. 1.7.1 Договору, покупець повинен сплатити продавцеві неустойку (пеню) в розмірі 1% від несплаченої суми (суми заборгованості) за кожен день порушення (прострочення).

Суд за допомогою система «Ліга» провів перерахунок нарахування позивачем пені згідно Договору з врахуванням вимог статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та встановив наступне:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
2444.2612.02.2015 - 03.03.20152019.5000 %0.107 %*52.23
2444.2604.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %0.164 %646.89
8704.1419.02.2015 - 03.03.20151319.5000 %0.107 %120.90
8704.1404.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %0.164 %2303.62
4106.9619.02.2015 - 03.03.20151319.5000 %0.107 %57.05
4106.9604.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %0.164 %1086.94
5988.519.02.2015 - 03.03.20151319.5000 %0.107 %83.18
5988.504.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %0.164 %1584.90
3036.1019.02.2015 - 03.03.20151319.5000 %0.107 %42.17
3036.1004.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %0.164 %803.53
2928.5319.02.2015 - 03.03.20151319.5000 %0.107 %40.68
2928.5304.03.2015 - 11.08.201516130.0000 %0.164 %775.06

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в розмірі 7 597,15 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1.7.1 Договору покупець зобов'язаний оплатити продавцю від останнього товару протягом 28 календарних днів з моменту прийняття цього товару. У випадку прострочення оплати продавець має право вимагати оплати товару і сплати покупцем 20% річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої оплати за кожен день прострочення.

В пункті 6.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, шо підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 20% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 2 603,87 грн є правомірною та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовий збір, відповідно до приписів ст.49 ГПК України сплачений позивачем, покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 51, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Логістика-Сервіс Львів» (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, корпус 2, ідентифікаційний код 33665647) заборгованість в розмірі 27 208,49 грн, пеню - 7 597,15 грн, 20% річних - 2 603,87 грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства «Логістика-Сервіс Львів» (79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, корпус 2, ідентифікаційний код 33665647) 883,88 грн судового збору.

4. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.04.2016 р.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Синчук М.М.