ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 922/6650/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плужник О.В., суддя Могилєвкін Ю.О. , суддя Барбашова С.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-88 від 18.04.14 р.

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 159/1 від 03.03.14 р

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх. №680 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 09.02.16 року у справі № 922/6650/15

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до ТОВ "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків

про стягнення 481032,14 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" "Котельні лікарняного комплексу" пеню в сумі 170660,84 грн., 3% річних в сумі 26799,15 грн., інфляційні втрати в сумі 283572,15 грн. та 7215,48 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №1669/14-ТЕ-32 від 25.11.13 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.02.2016 року у справі №922/6650/15 (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Позивач не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права при його прийнятті.

Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2016 року у справі №922/6650/15 повністю та прийняти нове, яким стягнути з відповідача пеню в розмірі 170660,84 грн., 3% річних в розмірі 26799,15 грн., збитків у розмірі 283572,15 грн.

Як зазначає позивач (апелянт) у своїй скарзі в оскаржуваному рішенні йдеться про те, що на думку суду, уклавши 25.09.2014 договір про організацію взаєморозрахунків № 405/30, сторони тим самим змінили порядок та строк проведення взаєморозрахунків за поставлений відповідно до Договору купівлі-продажу №25.11.2013 №1669/14-ТЕ-32

Таке тлумачення судом вищезазначеного Договору про організацію взаєморозрахунків стало підставою для відмови в позові щодо стягнення пені, 3% річних та збитків внаслідок інфляції. Позивач (апелянт) не погоджується з таким рішенням суду виходячи з наступного.

1.1.25.11.2013 року позивач та відповідач уклали Договір №1669/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу. Постачання природного газу за вказаним договором здійснювалося в період з січня 2014 року по грудень 2014 року. Як було встановлено місцевим господарським судом, відповідачем було порушено договір в частині строків та обсягів розрахунків за поставлений природний газ. Предметом позову було стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат нарахованих загалом за період з 15.02.14 по 24.02.15 за зобов'язаннями січня-грудня 2014.

25.09.2014 р. Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" був укладений договір №75/30 про організацію взаєморозрахунків (далі - Договір №405/30), копія якого міститься в матеріалах справи.

Однак, як зазначає позивач (апелянт), Договір про організацію взаєморозрахунків, жодним чином не вносить змін до Договору купівлі-продажу природного газу, не встановлює та не змінює для сторін жодних прав та обов'язків які були встановлені вказаним Договором в тому числі і щодо нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання умов даного договору.

На думку апелянта, вищезазначений договір про організацію взаєморозрахунків не змінює умови спірного договору купівлі-продажу газу, а лише встановлює джерело коштів, за рахунок яких буде погашена заборгованість за природний газ.

На переконання позивача (апелянта), суд неправильно послався на п. 17 Договору №405/30, яким сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору. Предметом Договору №405/30, відповідно до п.1, є "організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевими бюджетами на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалася та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014р." Таким чином, мається на увазі, що після виконання договору сторони не мають одна до одної претензій стосовно організації проведення сторонами взаєморозрахунків, а не претензій як таких.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, надав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про залишення рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 25 листопада 2013 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" (відповідач, покупець) був укладений договір № 1669/14-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу (далі - договір)(а.с. 17), відповідно до умов якого, продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ, за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.3 спірного договору, приймання-передача газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці поставки газу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печатками сторін три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість (п. 3.4 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3173578,06 грн., що підтверджуються відповідними актами приймання - передачі природного газу (а.с. 25-31), які були підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем газу належним чином не виконував, за поставлений газ вчасно не розраховувався, що підтверджується довідкою про операції (а.с. 34) та реєстром прийнятих платежів. На час звернення до суду, борг по оплаті газу був відсутній, але несвоєчасна оплата стала підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2014р." в п. 24 статті 14 та в п. 2 статті 16 передбачено виділення субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування затверджені постановою КМ України, від 29.01.2014, № 30.

На виконання цих нормативних актів, між позивачем та відповідачем разом з уповноваженими органами виконавчої влади та Державної казначейської служби був укладений договір №405/30 від 25.09.2014р. (а.с. 55) про організацію взаєморозрахунків на суму 1372322,64 грн., згідно з п. 7 якого, відповідачем сплачується заборгованість за спожитий природній газ по договору від 25.11.2013р. №1669/14-ТЕ-32, що є предметом даного судового спору, в розмірі 1316082,64 грн. за рахунок субвенції.

Судом першої інстанції встановлено, умови вищевказаного договору були виконані сторонами належним чином, 13.10.2014 р. TOB "Котельні лікарняного комплексу" погасило заборгованість за природний газ в сумі 1316082,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4/4 від 13.10.2014 р. та не заперечується в розрахунках позивача (а.с. 61).

Крім того, між позивачем та відповідачем разом з уповноваженими органами виконавчої влади та Державної казначейської служби був підписаний договір №1642/30 від 26.12.2014р. (а.с.58) про організацію взаєморозрахунків на суму 302951,00 грн., згідно з п.7 якого, відповідачем сплачується заборгованість за спожитий природній газ по договору від 25.11.2013р. №1669/14-ТЕ-32, що є предметом даного судового спору, в розмірі 302951,00 гри. за рахунок субвенції.

Умови зазначеного договору були виконані сторонами належним чином, 30.12.2014 р. TOB "Котельні лікарняного комплексу" погасило заборгованість за природний газ в сумі 302951,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11/4 від 29.12.2014 р. (а.с. 62) та не заперечується в розрахунках позивача.

Також, в обгрунтування зміни порядку і строків проведення розрахунків за отриманий природний газ, відповідач надав спільні протокольні рішення №76 від 20.01.2015р. (а.с. 64) та № 286 від 16.02.2015р. (а.с. 66), предметом яких є проведення та організація взаєморозрахунків між 4 сторонами (позивачем, відповідачем, ГУДКСУ в Харківській області та Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

На виконання вищевказаних домовленостей по договору від 25.11.2013 р. №1669/14-ТЕ-32, що є предметом даного судового спору, сплачено платіжним дорученням № 1/3 від 21.01.2015 р. (проведено банком 28.01.2015р.) 313076 грн. (а.с. 63) та платіжним дорученням № 2/3 від 17.02.2015р. (проведено банком 24.02.2015 р.) 228555,50 грн. (а.с. 65).

Судова колегія вважає, що надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд першої інстанції правомірно зазначив в своєму рішенні, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов спірного договору (п. 6.1), оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Позивач вважає, що відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого газу в обумовлений сторонами строк не виконав, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача пеню в сумі 170660,84 грн., 3% річних в сумі 26799,15 грн. та інфляційні втрати в сумі 283572,15 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вищезазначеними договорами про організацію взаєморозрахунків визначено порядок проведення взаєморозрахунків з погашення заборгованості за спожитий природний газ, згідно з договором від 25.11.2013 р. №1669/14- ТЕ-32.

Договори про організацію взаєморозрахунків укладені на підставі типового договору та мають однакову нумерацію пунктів.

Згідно з п. 13 договорів про організацію взаєморозрахунків, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором .

Підпунктом 2 п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків передбачено, що сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

В п. 15 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчують, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до спірного договору поставки природного газу. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Аналогічна ситуація існує по проведенню розрахунків згідно спільних протокольних рішень № 76 від 20.01.2015 р. та № 286 від 16.02.2015 р., предметом яких є проведення та організація взаєморозрахунків між 4 сторонами (позивачем, відповідачем, ГУДКСУ в Харківській області та Департаментом фінансів Харківської облдержадміністрації) за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Отже, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків та спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу. Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у протокольних рішеннях.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених п. 7.2 спірного договору та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків, які є чинними на момент розгляду справи, і відповідно до п. 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах по справам: № 3-105гс14 від 09.09.2014 р. (господарська справа №5011-1/1043-2012-42/528-2012), № 3-102гс14 від 09.09.2014 р. (господарська справа № 5011-35/1272-2012-42/527-2012), №3-101гс14 від 30.09.2014 р. (господарська справа №5011-35/1533-2012-19/522-2012), 3-322гс15 від 01.07.2015р., 3-883гс15 від 07.10.15 р. (господарська справа №924/406/14)

Отже, твердження позивача (апелянта), що спільні протокольні рішення та договори про організацію взаєморозрахунків не змінюють зобов'язання сторін за договором купівлі-продажу природного газу №1669/14-ТЕ-32 від 25.11.13 р. не відповідають правовій позиції Верховного Суду України та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки розрахунок за поставлений позивачем природний газ у період з січня по грудень 2014 року відбувся у порядку та строки, передбачені спільними протокольними рішеннями та договорами про організацію взаєморозрахунків.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2016 року у справі №922/6650/15 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, без порушень норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст.ст. 104-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2016 року у справі №922/6650/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.04.16

Головуючий суддя Плужник О.В.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Барбашова С.В.