ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 квітня 2016 р. Справа № 903/182/16
за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізька кондитерська фабрика

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мастерс Трейд

про стягнення 8 300,00грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: н/в

від відповідачів: н/в

Суть спору:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізька кондитерська фабрика звернулось з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мастерс Трейд про стягнення 8 300,00грн. заборгованості за товар, отриманий по договору поставки №172 від 12.12.2012р. згідно договору про переведення боргу №02/03/15 від 02.03.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням ТзОВ Мастерс Трейд зобовязань по договору про переведення боргу №02/03/15 від 02.03.2015р., укладеним ТзОВ «Міво груп» (первісний боржник), ТзОВ «Мастерс Трейд» (новий боржник) та ТзОВ «Запорізька кондитерська фабрика» (кредитор), згідно з яким первісний боржник перевів на нового боржника основний борг на загальну суму 27 700,00грн, що виник із договору на постачання кондитерських виробів, укладеного 12.12.2012р. №172 між ТзОВ «Запорізька кондитерська фабрика» (постачальник) та ТзОВ «Міво груп» (покупець).

У клопотанні від 08.04.2016р. позивач позов підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу без участі представника позивача (а.с. 23).

Відповідач вимоги ухвали суду від 22.03.2016р. не виконав, пояснень не подав, повноважного представника в судове засідання не направив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №№790 від 01.04.2016р. (а.с.22).

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження ТзОВ «Мастерс Трейд» Волинська область, м. Луцьк, вул.Комка, 8, куди і надсилалась ухвала суду (а.с.27).

Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (постанова пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 із наступними змінами та доповненнями).

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, були повідомлені ухвалою суду, що у разі неявки в судове засідання спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами, явку сторін не було визнано обовязковою, господарський суд, визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2012р. між ТзОВ «Запорізька кондитерська фабрика» (постачальник) та ТзОВ «Міво груп» (покупець) був укладений договір №172 з додатковою угодою від 03.09.2013р. (а.с. 8), у відповідності до умов якого постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти і своєчасно оплатити кондитерські вироби (а.с. 6-7).

На виконання умов договору позивачем згідно розхідної накладної №113519 від 22.10.2014р. було поставлено ТзОВ «Міво груп», а останнім прийнято товарно-матеріальні цінності загальною вартістю 51 565,50грн. (а.с. 9).

Відпуск та отримання товару стверджуються відмітками відповідача про отримання на вказаній розхідній накладній, підписи завірені печаткою.

Згідно п. 2.10 додаткової угоди від 03.09.2013р. до договору, умови оплати поставленого товару відстрочка платежу 15 календарних днів.

Відповідач оплату за отриманий товар здійснив частково в сумі 23 865,50, при цьому утворилась заборгованість в розмірі 27 700,00грн., що стверджується актом звірки взаємних розрахунків між ПАТ «Запорізька кондитерська фабрика» та ТзОВ «Міво груп» за період з 01.10.2014р. по 20.02.2015р. за договором №172 від 12.12.2012р. з кінцевим сальдо на користь позивача в розмірі 27 700,00грн. (а.с. 11).

02.03.2015р. ТзОВ «Міво груп» (первісний боржник), ТзОВ «Мастерс Трейд» (новий боржник) та ТзОВ «Запорізька кондитерська фабрика» (кредитор) укладений договір про переведення боргу №02/03/15 (а.с. 12), згідно з умовами якого первісний боржник перевів на нового боржника основний борг на загальну суму 27 700,00грн, що виник із договору на постачання кондитерських виробів, укладеного 12.12.2012р. №172 між ТзОВ «Запорізька кондитерськаа фабрика» (постачальник) та ТзОВ «Міво груп» (покупець).

Відповідно до п. 2 договору новий боржник повинен оплатити кредитору загальну суму заборгованості до 30.04.2015р.

Позивач стверджує заборгованість в розмірі 8 300,00грн., яку відповідач не заперечив.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та в результаті дій субєктів, з якими закон повязує настання правових наслідків.

За правилами статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Заміна боржника в зобов'язанні (переведення боргу) передбачає перехід від первісного боржника до нового боржника зобов'язання (обов'язків, що складають його зміст) і відповідальності за його виконання.

Таким чином, договір про переведення боргу це багатосторонній правочин за участю первісного боржника, нового боржника та кредитора.

Договір про переведення боргу №02/03/15 від 02.03.2015р. укладений ТзОВ «Міво груп» в особі директора ОСОБА_2 (первісний боржник), ТзОВ «Мастерс Трейд» в особі директора ОСОБА_3 (новий боржник) та ТзОВ «Запорізька кондитерська фабрика» в особі в.о. генерального директора ОСОБА_4 (а.с. 12) відповідає вимогам ст. 520 ЦК України.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір про переведення боргу предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був. Протилежного суду не доведено.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заборгованість в розмірі 8 300,00 грн. стверджується договором про переведення боргу №02/03/15 від 02.03.2015р. (а.с. 12), договором №172 від 12.12.2012р. з додатковою угодою від 03.09.2013р. (а.с. 6-8), розхідною накладною №113519 від 22.10.2014р. (а.с. 9), актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.10.2014р. по 20.02.2015р. за договором №172 від 12.12.2012р. (а.с. 11), відповідачем не оспорена та підлягає до стягнення в силу ст. 193 ГК України, ст. 520 ЦК України.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00грн. слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 193, 202, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 520, 525, 526, 599, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мастерс Трейд», 43022, м. Луцьк, вул. Комка, 8,

на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Запорізька кондитерська фабрика», 69063, м. Запоріжжя, вул.Артема, 7,

8 300,00грн. заборгованості, 1 378,00грн. витрат по сплаті судового збору. Всього 9 678,00грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення

складено 14.04.2016р.

Суддя С.Т. Філатова