РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016Справа №910/338/16
За позовом: комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради

до: приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про: стягнення 310 896,44 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Педич Д.П. - представник за довіреністю

Від відповідача: Скрицький О.М. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради до приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 310 896,44 грн., з яких 23 795,12 грн - сума боргу за період з червня 2015 року по листопад 2015р. включно, пеня в розмірі 4054,21 грн., 280280,70 грн - штраф, 2536,04 грн - інфляційні втрати, 230,37 грн - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року порушено провадження у справі №910/338/16.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про встановлення сервітуту № 0-01ZD00765/S від 01.09.2013р.

Відповідач заперечував проти розміру нарахованої позивачем заборгованості, вказуючи, що позивачем неправомірно здійснено індексацію суми оплати за сервітут за весь період дії заборгованості. Також відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на підставі ст.233 ГК України, в зв'язку з кризовими явищами в економіці країни.

Позивачем 01.03.2016 року подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по оплаті сервітуту за період з червня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 36 801,10 грн. Також позивачем нараховано пеню в розмірі 6 147,05 грн за період з 13.02.2015 року по 29.02.2016р., 3 % річних в розмірі 389,59 грн за період з 13.02.2015 року по 29.02.2016р., інфляційні втрати за період з 01.02.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 2 702,26 грн. та штраф в розмірі 280 280,70 грн.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Відповідно до ст.22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача суми заборгованості по оплаті сервітуту за період більший, ніж зазначений в позові, а саме з грудня 2015 року по лютий 2016 року, позивач фактично заявляє про зміну предмету позову.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 16.02.2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті, а відтак позивачем заявлено про зміну предмету позову після того, як суд перейшов до розгляду справи по суті.

Таким чином, заява позивача від 01.03.2016 року в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по оплаті сервітуту за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року судом до розгляду не береться. Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат розглядаються судом з урахуванням заяви позивача від 01.03.2016 року.

Суд звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом щодо стягнення можливої заборгованості за договором з відповідача з окремим позовом.

В судових засіданнях 16.02.16р., 04.03.2016 року оголошувалася перерва.

У судовому засіданні 18.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2013р. між КП „Здолбунівкомуненергія" (підприємство) та ПрАТ "Телесистеми України" (надалі „Сервітуарій") укладено договір про встановлення сервітуту № 0-01ZD00765/S від 01.09.2013р. (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору з підписанням цього договору Підприємство надає Сервітуарію право обмеженого строкового платного користування частиною димової труби котельні та двох бетонних блоків для встановлення обладнання (згідно схеми, що є невід'ємною складовою даного Договору), контейнер розміром 2,5*3,75 м з технологічним обладнанням та антенно-фідерного господарства - на димовій трубі за адресою м Здолбунів вул. Фабрична 1.

Відповідно до п.1.2. Договору цільове призначення: встановлення (прокладка) та експлуатації телекомунікаційного обладнання Сервітуарія.

Згідно п.1.3. Договору укладення цього договору не змінює у підприємства право господарського відання/оперативного управління на обтяжений Сервітутом об'єкт. За Підприємством залишається право володіння, користування та розпорядження, за винятком окремих обмежених прав користування, що складають зміст Сервітуту.

Відповідно до п.4.1. Договору плата за обмежене користування Сервітутом встановлюється в місяць у розмірі 2600, 00 грн з ПДВ.

Згідно з п.4.2. Договору нарахування плати за Сервітут починається з дати підписання Акту про встановлення сервітуту та закінчується датою підписання Акту про припинення сервітуту включно.

Відповідно до п.4.4. Договору плата за цим Договором підлягає індексації відповідно до офіційно встановленого та оприлюдненого Держкомстатом України індексу інфляції. Індексація плати за кожний місяць, здійснюється відповідно до офіційно оприлюдненого індексу інфляції за цей місяць.

Згідно з п.4.5. Договору сума плати за Сервітут за попередній місяць сплачується Сервітуарієм протягом перших 10 (десяти) банківських днів місяця, наступного за розрахунковим в сумі, виходячи з розміру плати за Сервітут на дату укладання Договору з урахуванням індексу інфляції за попередній (звітний) місяць.

Відповідно до п.5.1. Договору даний Договір вступає в силу з 01 вересня 2013 року та діє до 31 серпня 2016 року включно.

01.09.2013 року сторонами договору підписано Акт про встановлення сервітуту по Договору.

01.04.2015 року сторонами договору укладено Додаткову угоду від 01.04.2015 року до Договору, згідно якої сторонами договору п.4.1. договору викладено в новій редакції: «розмір плати за обмежене користування сервітутом за місяць, за погодженням сторін складає 3600,00 грн».

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що за період з червня 2015 року по листопад 2015 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 23 795,12 грн за Договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу Українисуб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач щодо наявності заборгованості за Договором сервітуту не заперечував, проте заперечував щодо суми заборгованості, нарахованої позивачем, надавши контррозрахунок боргу.

Позивачем та відповідачем в поданих розрахунках зазначено однакові суми проведених платежів в загальному розмірі 65 338,09 грн., проте предметом спору у даній справі є розбіжності між сторонами щодо визначення періодів індексації плати за сервітут.

Позивач, здійснюючи нарахування суми боргу зазначає, що оскільки договором передбачена індексація розміру оплати за сервітут, то така індексація суми плати за сервітут має здійснюватися впродовж усіх місяців до моменту погашення заборгованості з наростаючим підсумком (індексація за поточний місяць здійснюється на розмір плати за попередній місяць з врахуванням індексу інфляції за цей місяць).

Суд не приймає такі доводи позивача з огляду на наступне.

Так, п.4.4. Договору передбачено, що плата за цим Договором підлягає індексації відповідно до офіційно встановленого та оприлюдненого Держкомстатом України індексу інфляції. Індексація плати за кожний місяць, здійснюється відповідно до офіційно оприлюдненого індексу інфляції за цей місяць.

Згідно з п.4.5. Договору сума плати за Сервітут за попередній місяць сплачується Сервітуарієм протягом перших 10 (десяти) банківських днів місяця, наступного за розрахунковим в сумі, виходячи з розміру плати за Сервітут на дату укладання Договору з урахуванням індексу інфляції за попередній (звітний) місяць.

Таким чином умовами договору чітко визначено здійснення індексації одноразово за попередній (звітний) місяць, тобто за місяць за який здійснюється нарахування плати за сервітут по відношенню до розміру плати, визначеної договором на момент його укладення. Умовами договору не визначено проведення індексації плати з наростаючим підсумком.

Суд звертає увагу, що у разі порушення строків оплати суми боргу позивач має право нарахувати інфляційні втрати, починаючи від дати прострочення виконання грошового зобов'язання. Подвійне нарахування інфляції суперечить вимогам чинного цивільного законодавства України.

Суд також не бере до уваги контррозрахунок відповідача, оскільки останнім здійснено нарахування розміру плати за сервітут з врахуванням від'ємного значення індексації такої плати, проте розмір плати за сервітут не може бути меншим, ніж встановлено в договорі сторонами.

Судом здійснено перерахунок суми боргу по оплаті за сервітут, з врахуванням додаткової угоди від 01.04.2015 року, за період з червня 2015 року по листопад 2015 року, в зв'язку з чим приходить до висновку про часткове задоволення позовних щодо стягнення з відповідача плати за сервітуту в розмірі 15 119,03 грн. (80457.12 - 65338,09 грн).

В зв'язку з простроченням відповідачем оплати за сервітут позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.03.2016р., нараховано відповідачу пеню в розмірі 6 147,05 грн за період з 13.02.2015 року по 29.02.2016р., 3 % річних в розмірі 389,59 грн за період з 13.02.2015 року по 29.02.2016р., інфляційні втрати за період з 01.02.2015 року по 31.01.2016 року в розмірі 2 702,26 грн та штраф в розмірі в розмірі 280 280,70 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату боргу з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних та встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення, оскільки станом на лютий 2015 року мала місце переплата в розмірі 150,10 грн, а тому борг у лютому 2015року був відсутній.

Таким чином, прострочка платежу має місце з 14.03.2015, враховуючи оплату протягом 10 банківських днів в наступному місяці.

Судом перевірено розрахунок позивача інфляційних втрат за загальний період з 14.03.2015 року по 31.01.2016 року в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині частково в розмірі 2493,13 грн.

Судом перевірено розрахунок позивача 3 % річних за загальний період з 14.03.2015 по 29.02.2016р в зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині частково в розмірі 366,43 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені суд зазначає наступне.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пеня є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку порушення Сервітуарієм строків виконання грошових зобов'язань за цим договором він за вимогою Володільця сплачує на користь останнього неустойку у формі пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня. У разі, якщо прострочення здійснення платежу складає більше ніж 20 календарних днів, то за вимогою Володільця Сервітуарій сплачує останньому штраф в розмірі 10 % (відсотків) за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до розрахунку позивача ним нараховано пеню в розмірі 6 147,05 грн за період з 13.02.2015 року по 29.02.2016р. та штраф в розмірі 280 280,70 грн. за період з 13.02.2015 року по 14.12.2015 року.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з п. 6.2. Договору сторони погодили, що у разі, якщо прострочення здійснення платежу складає більше ніж 20 календарних днів, то за вимогою Володільця Сервітуарій сплачує останньому штраф в розмірі 10 % (відсотків) за кожний день прострочення платежу.

З огляду на те, що штраф, передбачений п.6.2 Договору, визначений саме за порушення грошового зобов'язання, а його обчислення встановлено у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, суд, на підставі ст. 549 Цивільного кодексу України, приходить до висновку, що за своєю правовою природою, вказана в п. 6.2 Договору неустойка є не штрафом, а пенею.

Стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання згідно з діючим законодавством України, а саме Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» обмежується рамками подвійної облікової ставки НБУ за період, за який нараховується пеня, тобто в любому випадку пеня за прострочення виконання грошового зобов'язання не може бути більшої визначеної НБУ подвійної облікової ставки.

За таких підстав, судом перевірено розрахунок пені, в зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5802,68 грн за загальний період з 14.03.2015 року по 29.02.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м.Київ, РУСАНІВСЬКИЙ БУЛЬВАР, будинок 7, ) на користь комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (35701, Рівненська обл., Здолбунівський район, місто Здолбунів, ВУЛИЦЯ ШКІЛЬНА, будинок 40 А, ) 15 119 (п'ятнадцять тисяч сто дев'ятнадцять) грн 03 коп - суми боргу, 2493 (дві тисячі чотириста дев'яносто три) грн 13 коп - інфляційні втрати, 366 (триста шістдесят шість) грн 43 коп - 3 % річних, 5802 (п'ять тисяч вісімсот дві) грн 68 коп - пені та 356 (триста п'ятдесят шість) грн 72 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 25.03.2016 р.

Суддя Л.М. Шкурдова