ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.2016 Справа № 920/89/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс», м. Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС», м. Суми

про визнання недійсним договору

СУДДЯ Моїсеєнко В.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

За участю секретаря судового засідання Малюка Р.Б.

Суть спору: позивач, згідно вимог позовної заяви, просить визнати недійсним з моменту укладення договір підряду № 11/15 від 29.05.2015р., укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» по організації та виконанню робіт з технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації на обєктах Замовника, визначених додатками № 1 та № 2 до Договору. Застосувати наслідки недійсності правочину (реституцію).

Відповідач 15.02.2016р. подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову, зазначає, що всі роботи ним по договору підряду № 11/15 від 29.09.2015 року він виконав в повному обсязі, предмет цього договору не є окремою комунальною послугою у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а є складовою послуги з утримання будинків, споруд та при будинкових територій.

01.04.2016 року представник відповідача подав клопотання, відповідно до якого просить залучити до матеріалів справи докази направлення реєстрів та актів виконаних робіт замовнику по оспорюваному договору.

11.04.2016 року представник відповідача подав клопотання про залучення доказів, а саме: докази своєчасного надання помісячно відповідачу актів виконаних робіт та реєстрів актів за червень-серпень 2015 року по договору підряду № 11/15 від 29.05.2016 року.

Суд, розглянувши подані клопотання, враховуючи те, що надані документи стосуються предмету спору, вирішив задовольнити їх та долучити подані копії документів до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши наявні докази, які мають значення для вирішення справи по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» було укладено договір підряду № 11/15 по організації та виконанню робіт з технічного обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації на обєктах замовника, визначених додатками № 1 та № 2 до даного договору.

Відповідно до п. 1.1. замовник доручає і оплачує, а підрядник приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчеризації на обєктах замовника визначених додатком 1 та додатком № 2 до договору, які є його невідємними частинами, крім робіт капітального характеру, передбачених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій та послуг ремонту приміщень, будинків, споруд».

Згідно п. 8.1. договору він вступає в силу з 1 червня 2015 року та діє по 31 серпня 2015 року включно.

Позивач вважає, що при укладенні договору підряду № 11/15 від 29.05.2015 року між сторонами по справі по технічному обслуговуванню ліфтів та систем диспетчеризації були порушені вимоги ч. 1 та ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що замовником даного виду робіт за оспорюваним договором підряду міг бути виключено виконавець послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, яким відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 07.05.2015 року № 228 було визначено КП «Сумижитло» Сумської міської ради. ТОВ «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс» не було визначено у встановленому законом порядку переможцем конкурсу по визначенню субєктів господарювання виконавців послуг з утримання будинків, споруд та при будинкових територій, а тому не мав права укладати договори підряду, в тому числі на технічне обслуговування ліфтів та систем диспетчеризації. Договір підряду № 11/15 від 29.05.2015 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки одразу ж після його укладення ТОВ «Керуюча компанія «Сумитехнобудсервіс» повідомила КП «Сумижитло» Сумської міської ради про відмову від договору № 51 від 25.05.2015 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між ТОВ «КК «Сумитехнобудсервіс» та КП «Сумижитло». Позивач вказує на те, що виконавець за договором підряду № 11/15 від 29.05.2015 року ТОВ «Спецсервіс АДС» не приступив до виконання взятих на себе зобовязань, оскільки у встановлений договором строк не надав на перевірку та підписання актів виконаних робіт. Позивач зазначає, що як у позивача, так і у відповідача відсутній дозвіл на експлуатацію ліфтів, що підтверджує відсутність правових наслідків укладеного правочину.

17.03.2016 року представник відповідача подав копію дозволу № 175.15.59, виданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Спецсервіс АДС» Територіальним управлінням Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Сумській області з терміном дії з 10.08.2012 року по 10.08.2017 року. Згідно даного Дозволу ТОВ «Спецсервіс АДС» дозволяється виконувати: монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування машин, механізмів підвищеної небезпеки: ліфтів.

28.03.2016 року представник відповідача подав для долучення до матеріалів справи: копії актів виконаних робіт за червень серпень 2015 року, підписані з боку виконавця; реєстри актів виконаних робіт за червень серпень 2015 року та копію супровідного листа про направлення актів виконаних робіт.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, другою, третьою, пятою, шостою статті 203 цього ж Кодексу.

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 зазначено, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

При укладенні оспорюваного договору № 11/15 від 29.05.2015 р., позивач, який виступив замовником виконання робіт по договору підряду, мав укладений договір на виконання робіт з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з управителем багатоквартирного житлового фонду Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради, якому у свою чергу житловий фонд був переданий в управління на підставі відповідного рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради.

Тому, підрядник ТОВ «Спецісервіс АДС» в момент укладення договору та приступаючи до виконання робіт по договору вважав, що сторони діяли у повній відповідності до вимог закону.

Строк дії договору був ним передбачений з 01.06.2015 р. по 31.08.2015 р., а на момент пред'явлення позову у даній судовій справі, строк дії договору давно закінчився.

Під час дії даного оспорюваного замовником договору, замовник жодного разу не повідомив підрядника про наявні судові спори з КП «Сумижитло» СМР, чи рішення Виконавчого комітету СМР тощо, які б ставили під сумнів правомірність укладення цього договору, та необхідність припинення виконання робіт по цьому договору.

Отже, за весь час дії договору № 11/15 з 01.06.2015 р. і по 31.08.2015 р., даний договір не був визнаний судом недійсним, не був розірваний за взаємною згодою сторін, або в судовому порядку.

Відповідачем надано докази виконання ним підрядних робіт за договором № 11/15 від 29.05.2015 року, тому посилання позивача на те, що даний договір є фіктивним не відповідає дійсним обставинам справи.

Пункт 8 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказує, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Дана правова позиція зазначена в п. 24 зазначеної Постанови ВСУ.

Враховуючи те, що позивач не надав належних доказів порушення ст. 203 Цивільного кодексу України при укладенні договору підряду № 11/15 від 29.05.2015 року, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складене 13.04.2016р.

СУДДЯ В.М. МОЇСЕЄНКО