ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р.Справа № 915/2447/13
Одеській апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: ОСОБА_1, суддів Воронюка О.Л. та Лашина В.В.,

(склад судової колегії сформовано на підставі автоматичного розподілу справ між суддями)

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю представників:

ПП Макс Р. ОСОБА_3 (на підставі доручення)

Корабельного відділу ДВС Миколаївського міського УЮ - не зявився,

ТОВ Транс-Логістік-Сервіс не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу Приватного підприємства Макс Р. на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 05.02.2016 р. про відмову у прийнятті скарги Приватного підприємства Макс Р. на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по справі № 915/2447/13 за позовом Приватне підприємство Макс Р. до Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Логістік-Сервіс про стягнення 8040 грн. 67 коп.

ВСТАНОВИВ:

03.02.2016 р. Приватне підприємство Макс Р. (далі заявник або ПП «Макс.Р») звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

В скарзі заявник просив суд :

1. визнати постанову Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 23.11.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві - незаконною та скасувати її;

2. визнати незаконними факт бездіяльності Корабельного ВДВС при виконанні судового рішення у виконавчому провадженні № 42491887, який полягав у невиконані вимог Закону безпосередньо державним виконавцем;

3. зобовязати державного виконавця здійснити певні дії, щодо отримання відповідної інформації від органів державної влади та контролю стосовно статутного капіталу, наявності матеріально-технічної бази у боржника та здійснити заходи з встановлення місцезнаходження його майна.

Крім того, як вбачається з зазначеної скарги, заявник просив також відновити йому строк для оскарження постанови. В обґрунтування, заявленої вимоги заявник послався на те, що постанову Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 23.11.2015р. заявник отримав поштою 31.12.2015 р., що підтверджується фотокопією поштового журналу.

В обґрунтування заявлених вимог ПП «Макс.Р» послалось на те, що державний виконавець при здійсненні примусового виконання наказу № 915/2447/13 від 18.02.2014 р., виданого господарським судом Миколаївської області не прийняв до уваги приписи ст. ст. 11, 40, ч. 2 ст. 57, ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 80-85)

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.02.2016 р. по справі № 915/2447/13 (суддя Фролов В.Д.) відхилено вищевказане клопотання про поновлення строку та відмовлено у прийнятті скарги Приватного підприємства Макс Р. на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,з посиланням на те, що скаржник не обґрунтував пропуск строку на подання скарги (а.с. 96-97)

Не погоджуючись з цією ухвалою ПП Макс Р., 24.02.2016 р. ПП Макс Р. вперше звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 р. зазначену скаргу поверну скаржнику на підставі п. 3 ч. 1. ст. 97 ГПК України.

18.03.2016 р. виправивши недоліки зазначені в ухвалі суду від 26.02.2016 р. скаржник вдруге звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу господарського суду Миколаївської області від 05.02.2016 р. по справі № 915/2447/13 скасувати, а матеріали справи №915/2447/13 направити до господарського суду Миколаївської області для розгляду по суті його скарги.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Перший раз ПП «Макс.Р» звернулось до місцевого господарського суду зі скаргою 08.01.216 р., ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.01.2016 р. скаргу повернуто заявнику з підстав того, що до скарги не подано опису вкладення направленого сторонам, повноваження особи яка подала скаргу не були чітко визначені та у звязку із необхідністю уточнити вимоги скарги.

20.01.2016 р. заявник вдруге звернувся до місцевого господарського суду зі скаргою, 25.01.2016 р. місцевим господарським судом винесено ухвалу, якою відхилено клопотання про поновлення строку на оскарження, з посиланням на те, що заявник не навів жодних поважних причин для відновлення пропущеного строку для подання скарги.

01.02.2016 р. заявник втретє звернувся до місцевого господарського суду зі скаргою, 05.02.2016 р. місцевим господарським судом винесено ухвалу, в якій зазначено до скарги надано докази направлення скарги від 01.02.2016 р. з відміткою поштового відділення про направлення документів 20.01.2016 р., скаржником е надано належних доказів надсилання сторонам скарги від 01.02.2016 р. та доданих до неї документів.

Також, скаржник не погоджується з доводами місцевого господарського суду стосовно того, що ст. 121-2 ГПК України не передбачено оскарження дії державного виконавця, оскільки подаючи скаргу до місцевого господарського суду вдруге ПП «Макс.Р» послалось на Постанову Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р., та зазначив, в ній зокрема зазначено, що прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Крім того, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для подачі скарги, в обґрунтування якого скаржник зазначив, що текст ухвали він отримав 11.02.2016 р., тобто після встановленого строку для подачі скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду 21.03.2016 р. скаржнику відновлено строк для подання цієї апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.04.2016 р. о 09:30 год., про що учасники процесу, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду 30.03.2016 р. скаржника зобовязано надати суду додаткові документи.

Фіксація судового засідання здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представник Корабельного відділу ДВС Миколаївського міського УЮ в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про розгляд справи належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому поштового відправлення. Про причини свого незявлення суд не повідомив.

ТОВ Транс-Логістік-Сервіс у судове засідання не зявився, напрвлене на його адресу поштове повідомлення (ухвала суду) повернулось до суду з позначкою поштового відділення «по закінчення строку зберігання», що згідно розяснень Вищого господарського суду України слід вважати (визнавати) про виконання судом зобовязань щодо належного повідомлення цієї особи.

Враховуючи вказані обставини, а також встановлений ст.102 ГПК України скорочений пятнадцятиденний строк розгляду апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції, що унеможливлює відкладення розгляду справи, суд прийняв рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд залучив до матеріалів справи надані скаржником на вимогу суду додаткові докази (довідку та копію журналу поштивого відділення).

Представник скаржника - Приватного підприємства Макс Р. в усних поясненнях наданих суду, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати, а скаргу направити до господарського суду Миколаївської області для розгляду по суті.

Згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представника скаржника, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, дослідивши зміст скарги Приватного підприємства Макс Р. на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.02.2014 р. по справі № 915/2447/13 позовну заяву Приватного підприємства Макс Р. задоволено. Стягнуто з ТОВ Транс-Логістік-Сервіс (54020, м. Миколаїв, пр.. Жовтневий, 325/1, кВ. 162, код 36433401) на користь Приватного підприємства Макс Р. (54023, м. Миколаїв, вул.. Майсерська, 69, код 31042936) 5471,57 грн. основного боргу, 248,60 грн. 3% річних, а також 1720,50 грн. судового збору. (а.с. 39-41)

На виконання зазначеного рішення місцевим господарським судом видано наказ від 18.02.2014 р. (а.с. 42)

Постановою державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 23.11.2015 р. повернуто виконавчий наказ № 915/2447/13 від 18.02.2014 р. стягувану ПП «ОСОБА_1. Р», з посиланням на приписи п. 5 ч. ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.53)

Матеріали справи свідчать, що 11.01.2016 р. до господарського суду Миколаївської області надійшла скарга ПП «ОСОБА_1. Р» про визнання постанови Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 23.11.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконною та про скасування її;. визнання факту бездіяльності державного виконавця Кирилян С.С. при виконанні судового рішення у виконавчому провадженні № 42491887. Зобовязання державного виконавця здійснити певні дії, щодо отримання відповідної інформації стосовно статутного капіталу боржника, наявності матеріально-технічної бази та заходи з встановлення місцезнаходження його майна. Крім того, скаржником заявлено клопотання про відновлення йому пропущеного строку для звернення зі скаргою. (а.с. 48-50)

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.01.2016 р. вказану скаргу повернуто заявнику з підстав того, що до скарги не подано опису вкладення в цінний лист, повноваження особи яка подала скаргу не визначені та у звязку із необхідністю уточнити вимоги скарги. (а.с. 58-59)

22.01.2016 р. заявник вдруге звернувся до місцевого господарського суду зі скаргою, в якій просив суд визнати постанову Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 23.11.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві незаконною та скасувати її. Визнати незаконним факт бездіяльності Корабельного ВДВС при виконанні судового рішення у виконавчому провадженні № 42491887, який полягав у невиконані вимог Закону безпосередньо державним виконавцем. Зобовязати державного виконавця здійснити певні дії, щодо отримання відповідної інформації від органів державної влади та контролю стосовно статутного капіталу, наявності матеріально-технічної бази у боржника та здійснити заходи з встановлення місцезнаходження його майна. Також, скаржник просив суд відновити йому пропущеного строку для звернення зі скаргою, посилаючись на те, що оскаржувану постанову він отримав лише 31.12.2015 р., що підтверджується фотокопією поштового журналу. (а.с. 62-66)

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.01.2016 р. відхилено клопотання про поновлення строку на оскарження, у прийнятті скарги ПП «ОСОБА_1. Р» відмовлено та повернуто заяву. Ухвала суду прийнята з посиланням на те, що заявник не навів жодних поважних причин для відновлення пропущеного строку для подання скарги.

Як вже зазначалось вище скаржник 03.02.2016 р. втретє звернувся до місцевого господарського суду 03.02.2016 р. Приватне підприємство Макс Р. (далі заявник або ПП «Макс.Р») звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції. В скарзі заявник просив суд визнати постанову Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 23.11.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві; визнати незаконними факт бездіяльності Корабельного ВДВС при виконанні судового рішення у виконавчому провадженні № 42491887, який полягав у невиконані вимог Закону безпосередньо державним виконавцем; зобовязати державного виконавця здійснити певні дії, щодо отримання відповідної інформації від органів державної влади та контролю стосовно статутного капіталу, наявності матеріально-технічної бази у боржника та здійснити заходи з встановлення місцезнаходження його майна.

Крім того, як вбачається з зазначеної скарги, заявник просив також відновити йому строк для оскарження постанови. В обґрунтування, заявленої вимоги заявник послався на те, що постанову Корабельного ВДВС Миколаївського МУЮ від 23.11.2015р. заявник отримав поштою 31.12.2015 р., що підтверджується фотокопією поштового журналу.

Оскаржуваною ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.02.2016 р. відхилено клопотання про поновлення строку та відмовлено у прийнятті цієї скарги.

При цьому відхиляючи клопотання про відновлення строку на подання скарги ухвалою, місцевий суд зазначив, що заявник не навів жодних поважних причин для відновлення пропущеного строку для подання скарги.

Крім того, мотивуючи відмову в прийнятті скарги суд вказав, що до скарги додано докази направлення скарги від 01.02.2016 з відміткою поштового відділення про направлення документів 20.01.2016, скаржником не додано належних доказів надіслання сторонам скарги від 01.02.2016 та доданих до неї документів.

Суд також послався на те, що ст. 121-2 ГПК України передбачено подання скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби, щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а не державних виконавців, як це зазначає скаржник. (а.с. 96)

Проте суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Приписами ч. 4. ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник звертався до господарського суду Миколаївської області зі скаргами на дії державного виконавця тричі, які надходили до цього суду 11.01.2016р., 22.01.2016р. та 03.02.2016р..

При цьому скаржник заявляв у скаргах клопотання про поновлення йому строку для подання скарги, в обґрунтування якого посилався на те, що копію постанови ДВС від 23.11.2015 р. він отримав лише 31.12.2015 р., в якості доказу скаржник подав суду фотокопію поштового журналу.

Суд апеляційної інстанції встановив, що дійсно в матеріалах справи наявна фотокопія на яку посилається заявник в своїй скарзі, з якої вбачається, що від ПП «ОСОБА_1.» - ОСОБА_4 31.12.2015 р., отримав копію оскарженої ним у суді постанови - 31.12.2015 р.,

З доданої до скарги копії виписки з ЄДРЮО та ФОП вбачається, що ОСОБА_4 є керівником ПП «ОСОБА_1.».

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, на те, що вперше, скарга на дії відділу виконавчої служби надійшла до місцевого суду 11.01.2016 р. а направлена була (згідно поштової квитанції) на адресу суду - 08.01.2016р., тобто через вісім днів з дня отримання заявник оскарженої постанови, тобто в межах встановлено ст. 121-2 ГПК України строку , оскільки ця норма передбачає, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Докази того , що скаржник знав про винесення ДВС оскарженої ним постанови у інші (більш раніше) строки, тобто до отримання копії постанови ДВС - 31.12.2015р. в матеріалах справи відсутні і ДВС не довела протилежного.

Відповідно до приписів ст. 53 ГПК України за заявою сторони прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 9.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 встановлений у ч. 1 ст. 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог ст. 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на ст.ст. 53 і 121-2 ГПК України судом без виклику сторін виноситься ухвала.

Отже з встановлених апеляційним судом вищенаведених обставин вбачається, що скаржник, вперше звернувся до суду зі скаргою на дії ДВС у межах встановленого ст. 121-2 ГПК України строку, а потім на виконання вимог суду першої інстанції виправляв у стислі строки (в межах одного місяця) недоліки, які він допустив при попередніх зверненнях та заявив при цьому клопотання про відновлення йому строку на таке звернення, тобто ретельно намагався та виконав вимоги суду та господарсько-процесуального законодавства, з метою реалізації наданого йому Конституцією України та нормами ГПК України права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що достатньо підстав вважати причину пропуску заявником встановленого ст. 121-2 ГПК України поважною, а відтак вважає що у місцевого суду не було правових підстав відмовляти скаржнику в задоволенні клопотання про відновлення строку на подання цієї скарги.

Щодо решти визначених місцевим судом в ухвалі від 05.02.2016р. підстав відмови в прийнятті скарги та доводів скаржника по цім підставам, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, місцевий суд зазначив, що до скарги заявником додано докази направлення скарги від 01.02.2016 р. з відміткою поштового відділення про направлення документів 20.01.2016 р., однак не додано належних доказів надсилання сторонам скарги від 01.02.2016р.

Оцінюючи ці доводи місцевого суду суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 9.9 Постанови, Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII 1 ГПК тощо.

Відповідно до частини першої статті 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з приписами статті 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, зокрема ті, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. З урахуванням пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених 05.03.2009 № 270, такими документами є касовий чек, який підтверджує факт надання послуг поштового зв'язку з надсилання листа як розрахунковий документ та, в розрізі вимог статті 56 ГПК України, - опис вкладення, який підтверджує, що саме надсилалося у відповідному листі.

Приймаючи до уваги приписи вищевказаних норм чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції, вважає , що зазначені судом першої інстанції обставини не могли бути підставою для відмови в прийнятті скарги , оскільки подаючи скаргу вдруге (в прийнятті якої суд відмовив), виконуючи вимоги ухвали суду від 25.01.2016 р. заявник надав належний доказ направлення скарги іншим сторонам у справі, що підтверджується фіскальними чеками та описами вкладення до цінного листа, з штемпелем Укрпошти від 20.01.2016 р., а звертаючись втретє зі скаргою, заявник знов таки заявив клопотання про відновлення строку для подачі скарги та подав ті ж самі докази направлення копії скарги та додані до неї документи, у звязку із чим, на думку суду апеляційної інстанції є підстави вважати, що скаржник довів належними доказами направлення скарги іншим учасникам процесу, тобто виконав приписи ст.57 ГПК України.

Оцінюючи висновки місцевого суду викладені в оскарженій ухвали від 05.02.2016р. про те, що згідно приписів ст. 121-2 ГПК України можливо подавати скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби, щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а не державних виконавців, як це зазначає скаржник, та доводи скаржника з цього питання , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 9.5. Постанови, Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що подання учасником виконавчого провадження скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, інших посадових осіб органу Державної виконавчої служби начальникові відділу, якому підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу Державної виконавчої служби вищого рівня (стаття 82 Закону України "Про виконавче провадження") не може бути підставою для відмови в прийнятті скарги господарським судом, оскільки на відповідні правовідносини поширюється юрисдикція суду (статті 55, 124 Конституції України).

Викладене свідчить, що скаржник, як учасник виконавчого провадження, мав право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність органів ДВС, в даному випадку постанову, яка підлягає перегляду саме у господарському суді Миколаївської області, який видав наказна примусове виконання рішення.

Отже з викладено вбачається, що скаржник мав право оскаржити до господарського суду дії або бездіяльність державного виконавця.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у останній скарзі (вхід.№2475/16 від 03.02.2016р.), в прийнятті якої відмовив місцевий суд оскарженою ухвалою від 05.02.2016р., скаржник в якості субєкта оскарження зазначив саме Корабельний відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, а не конкретного державного виконавця та просив суд визнати незаконним постанову та дії саме Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що місцевий суд необґрунтовано своєю ухвалою від 05.02.2016р. не відновив заявнику строк на звернення до суду з цією скаргою та невмотивовано не прийняв скаргу позивача до розгляду по суті.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала місцевого суду від 05.02.2015р. скасуванню, а справа скеруванню до цього суду для розгляду по суті скарги (вхід.№2475/16 від 03.02.2016р.) Приватного підприємства Макс Р. на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.53, 99, 101-106, 121-2 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Макс Р. - задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 05.02.2016 р. по справі № 915/2447/13 про відмову в прийнятті скарги (вхід.№2475/16 від 03.02.2016р.) Приватного підприємства Макс Р. на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по справі № 915/2447/13 за позовом Приватне підприємство Макс Р. до Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Логістік-Сервіс про стягнення 8040 грн. 67 коп. скасувати.

3. Справу № 915/2447/13 направити до господарського суду Миколаївської області для розгляду по суті скарги (вхід. №2475/16 від 03.02.2016р.) Приватного підприємства Макс Р. на дії Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по справі № 915/2447/13 за позовом ПП Макс Р. до ТОВ Транс-Логістік-Сервіс про стягнення 8040,67 грн.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_5