ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 917/2321/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№ 750 Х/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2016 року у справі

за позовом ФОП ОСОБА_3, м. Харків,

до ФОП ОСОБА_4, м. Полтава,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, м. Полтави,

про стягнення 63 263,37 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивачем до господарського суду Полтавської області подано позовну заяву про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) з відповідача 63 261,55грн. з яких 39 225,00грн. основний борг за Дистриб'юторським договором №14/11/2014 від 14.11.2014р., 14 388,48грн. пеня, 818,41грн. 3% річних та 8829,66грн. інфляційні.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.01.2016 року (суддя Погрібна С.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали просили її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Між ФО-П ОСОБА_3 (постачальник за Договором; позивач по справі) та ФО-П ОСОБА_4 (дистриб'ютор за Договором; відповідач по справі) 14.11.2014р. був укладений дистриб'юторський договір №14/11/2014 (а.с.12-17).

Вказаний Договір був підписаний від імені ФО-П ОСОБА_4 ОСОБА_5 , на підставі нотаріальної довіреності від 14.11.2014р. (а.с.18).

Предметом даного договору дистриб'юторського договору є просування на ринку та реалізація продукції Постачальника - ФО-П ОСОБА_3 в м. Полтава.

При укладенні договору сторонами було погоджено наступне:

- п.4 Ціни на весь асортимент товару, що постачається за даним Договором, вказуються в накладних з урахуванням дистриб'юторської знижки;

- п.п. 6.1. для оформлення заявки Дистриб'ютором постачальник забезпечує поставку зразок нових моделей товару з зазначенням ціни товару та рекомендованих розмірів для вивчення попиту.

- п.п. 6.2. Термін роботи Дистриб'ютора по вивченню попиту на товар за зразками складає 20 робочих днів з моменту відвантаження;

- п.п. 6.3.Дистриб"ютор формує заявку на поставку товару за погодженою формою та подає у встановлені строки Постачальнику в електронному (або письмовому) вигляді;

- п.п. 7.1. Поставка товару здійснюється окремими партіями згідно відвантажувальним накладним на склад Дистриб'ютора: АДРЕСА_3

- п.п.8.1. Прийняття товару Дистриб'ютором за кількістю, асортиментом та якістю здійснюється в момент отримання товару від Постачальника відповідно до накладних. Факт приймання-передачі товару Дистриб'ютору від Постачальника підтверджується підписом та печаткою на товарних накладних;

- п.п. 10.1 Розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий банківський рахунок Постачальника або безпосередньо шляхом внесення готівкових коштів в касу Постачальника;

- п.п.10.2 Оплата за Товар Дистриб'ютором здійснюється в розмірі 50% від суми, зазначеної в накладній, в подальшому по мірі реалізації товару, але не менш 2000,00грн. щотижня (без ПДВ).

Як зазначає позивач, на виконання вказаного Договору ним було поставлено відповідачу товар на загальну 43 853,40грн.

В підтвердження поставки відповідачу товару позивачем додано до матеріалів справи копії видаткових накладних (а.с.19-21).

Однак як стверджує позивач, відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого товару.

Так відповідно до наданого до матеріалів справи розрахунку суми основного боргу вбачається, що 05.01.2015р. відповідач повернув товар на загальну суму 3704,00грн. та 01.06.2015р. здійснив оплату в сумі 924,40грн.

Отже, за відповідачем рахується заборгованість за Дистриб'юторським договором в розмірі 39 225,00грн.

Крім того, як зазначає позивач з метою врегулювання спору в досудовому порядку 18.08.2015 року між сторонами було укладено договір реструктуризації боргу по дистриб'юторському договору №14/11/2014 від 14.112014р., за умовами якого боржник визнавав суму боргу в розмірі 39225,00грн, та зобов'язався здійснювати погашення боргу по встановленому графіку рівними частинами щотижня починаючи з 24.08.2015р.

За даними позивача відповідач зобов'язання за Дистриб'юторським договором щодо оплати за поставлений товар не виконав, заборгованість останнього складає 39 225,00грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів враховую наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства; крім того підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Дистриб'юторського договору №14/11/2014 від 14.11.2014р., кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України).

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що Дистриб'ютор формує заявку на поставку товару за погодженою формою та подає у встановлені строки Постачальнику в електронному (або письмовому) вигляді.

Однак в матеріалах справи відсутні заявки ФО-П ОСОБА_4 на адресу ФО-П ОСОБА_6 на поставку товару за наявними у матеріалах справи накладними.

Згідно з п. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач додав до матеріалів справи копії видаткових накладних:

- №5 від 24.11.2014 року на суму 18 623,70грн. (а.с.19),

- №53 від 18.12.2014 року на суму 5 820,30грн. (а.с.20),

- №183 від 01.04.2015р. на суму 19 409,40грн. (а.с.21)

згідно з якими була здійснена поставка товару за Дистриб'юторським договором №14/11/2014 від 14.11.2014 року, укладеним між ним та відповідачем.

Доказів сплати боргу відповідачем матеріали справи не містять.

Також, в матеріалах справи міститься договір від 18.08.2015 року реструктуризації боргу по дистриб'юторському договору № 14/11/2014 від 14.11.2014 року за умовами якого, відповідач визнав суму боргу у розмірі 39225,00 грн. та зобов'язався здійснювати погашення боргу по встановленому графіку.

Згідно ст.530 ЦК України зобов'язання виконуються в строк, визначений умов договору.

Згідно ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями статей 548 та 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 13.3 Дистриб'юторського договору №14/11/2014 від 14.11.2014р., у разі прострочки платежу за поставлений товар, Дистриб'ютор сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладені положення чинного законодавства, перевіривши розрахунок позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до доводів господарського суду першої інстанції, покладених в основу рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту передачі відповідачеві товару на суму 43853,40 грн. за видатковими накладними, наданими позивачем.

Так, зазначені видаткові накладні оформлені у відповідності до вимог, встановленихчастиноюю 2 статті 9 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для первинних бухгалтерських документів. При цьомуне зазначенняя в даних видаткових накладних реквізитів дистриб'юторського договору № 14/11/2014 від 14.11.2014 року не може бути підставою для висновків про те, що товар відповідачем не отримано, боргу немає.

Слід звернути увагу в на те, що дата складання цих видаткових накладних та факт передачі товару відповідачеві припадає саме на період дії дистриб'юторського договору № 14/11/2014 від 14.11.2014 року, та суму боргу саме за даними правовідносинами визнано відповідачем в договорі реструктуризації від 18.08.2015 року. При цьому, доказів укладення між сторонами у справі ніжних договорів матеріали справи не містять.

Передчасними також є висновки господарського суду першої інстанції про відсутність повноважень у представників сторін на підписання договору реструктуризації від 18.08.2015 року.

Так, позивачем до матеріалів справи надана довіреність від ФОП ОСОБА_3 на ОСОБА_7 від 17.08.2015р. на підписання графіку реструктуризації з відповідачем та копія нотаріальної довіреності ОСОБА_5 від відповідача по справі, на підставі якої ця особа діяла від Імені ОСОБА_4 у правовідносинах з позивачем.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, тому таке рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 та пункту 10 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, в якій має бути, зокрема, зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів керується положеннями статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо клопотання позивача про внесення до складу господарських витрат суму у розмірі 650 грн., яка за твердженням позивача була витрачена на закупівлю пального для доставки представників позивача в засідання суду, колегія суддів зазначає наступне.

До заявленого клопотання позивачем надано фіскальний чек АЗС про придбання 32 літрів пального на загальну суму 650 грн.

Колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача про внесення цієї суми до складу господарських витрат, оскільки до клопотання останнім не надано будь-яких доказів що придбане пальне було використане у повному обсязі та у зв'язку із розглядом даної справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 26.01.2016 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (36000, АДРЕСА_1, код ЄДР НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61058, АДРЕСА_2, код ЄДР НОМЕР_2) 39225,00 грн. заборгованості, 14388,48 грн. пені, 818,41 грн. 3% річних, 8829,66 інфляційних.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (36000, АДРЕСА_1, код ЄДР НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61058, АДРЕСА_2, код ЄДР НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1218,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (36000, АДРЕСА_1, код ЄДР НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (61058, АДРЕСА_2, код ЄДР НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.04.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Россолов В.В.