РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/1974/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

До Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

Про стягнення 22 193, 77 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Чуріков А.Д., довіреність № 3336/18 від 19.11.2015

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - відповідач) про стягнення 22 193, 77 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 207247Га/13о від 06.08.2013р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 22 193, 77 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою суду від 09.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/1974/16 та призначено розгляд на 11.03.2016 р.

16.02.2016р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

24.02.2016р. до суду надійшла відповідь від МТСБУ.

11.03.2016р. представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили, відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Суд відклав судовий розгляд справи на 04.04.2016р., у зв'язку з відсутністю представника відповідача .

01.04.2016р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

04.04.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги, надав пояснення по справі, з урахуванням відзиву на позов.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2013р. між ПрАТ «СК «АХА Страхування» (далі - позивач) та ТОВ «Арена Марин» як страхувальником, було укладено договір страхування № 207247Га/13о, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Рено» д.н.з НОМЕР_3.

27.02.2014р. на автодорозі М-27 Одеса - Іллічівськ (Міжнародні додроги) 10км 100м, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Рено» д.н.з НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2, транспортного засобу «Лексус РХ 350», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу Мітсубісі Галант д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу № АС/1265132.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси № 520/7406/14-п від 01.07.2014р., встановлено вину гр. ОСОБА_5 у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до звіту № 2184 від 28.03.2014р. розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу ««Рено» д.н.з НОМЕР_3 внаслідок ДТП склав 21339,39 грн., проте позивач виплатив своєму страхувальнику 22703,77 грн. згідно платіжного доручення № 101267 від 08.04.2014р. по рахунку СТО, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно полісу № АС/1265132 франшизу встановлено у розмірі 510,00 грн., ліміт відповідальності встановлено 50 000,00 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Орната» 22193,77 грн. - страхового відшкодування, за мінусом франшизи у розмірі 510,00 грн., визначеної полісом № АС/1265132 та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно відзиву, поданому через канцелярію суду, відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та посилався на те, що згідно експертного звіту визначено розмір збитку завданого власнику автомобіля «Рено» 21 331,39 грн., а позивач безпідставно виплатив 22 703,77 грн., оскільки відповідач стверджує, що у даному випадку експертний звіт є єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди. Також відповідач згідно поданого відзиву посилався на не врахування коефіцієнту фізичного зносу та франшизи у розмірі 510,00 грн.

Суд не погоджується з такими доводами, оскільки вважає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, де зазначається, про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку, реальним же твердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Така думка суду підтверджується тим, що у відповідності до п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна: 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, зі змісту вказаних приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язок з визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, завданих майну потерпілої особи, покладається на страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, тобто на відповідача.

У свою чергу, відсутність вказаних дій з боку відповідача не позбавляє позивача права на отримання відшкодування в межах понесених ним витрат у вигляді виплаченого страхового відшкодування.

Також, з врахуванням приписів ст.ст.993,1191 ЦК України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Тому, з урахуванням вимог п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" судом взято до уваги наявність страхового акту від 07.04.2014 платіжного доручення від 08.04.2014 №101267 та калькуляції Аудатекс, що є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування внаслідок ДТП.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Щодо до заперечень відповідача про не врахування коефіцієнту фізичного зносу, то суд також не погоджується з ними, оскільки п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, передбаченою що коефіцієнт фізичного зносу застосовується, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, та у випадку коли строк експлуатації автомобіля перевищує 7 років. Так, матеріалами справи підтверджено, що пошкоджений транспортний засіб «Рено» 2010 року випуску, а ДТП сталося у 2014 році, що не перевищує 7 років експлуатація транспортного засобу іноземного виробництва, крім того відповідачем не надано жодних письмових доказів, в підтвердження того, що складові частини кузова, кабіни, рами пошкодженого автомобіля відновлювали ремонтом раніше або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Окрім викладеного, суд зазначає, що позивачем враховано розмір франшизи 510,00 грн. при розрахунку суми боргу відповідача перед позивачем в порядку регресу, про що свідчить викладене у тексті позовної заяви та пояснення представника позивача, наданих у судовому засіданні.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що позивач на підставі ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України, ст. 228 Господарського кодексу України набув право регресу до відповідача щодо відшкодування останнім понесених позивачем витрат у вигляді суми виплаченого страхового відшкодування, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, адреса: 02081, м. Київ, вул. Золдунівська 7-Д) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська 8) суму заборгованості в розмірі 22 193 (двадцять дві тисячі сто дев'яносто три) грн. 77 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. - судового збору.

3. Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

(Повний текст рішення складено: 12.04.2016р.)

Суддя Мельник В.І.