ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 квітня 2016 р. Справа № 903/61/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Моді

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Аванта

про стягнення 64 113,77грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: н/в

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 04.01.2016р. №1

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

У судовому засіданні 05.04.2016р. оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Суть спору:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Моді" звернулось з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім "Аванта" про стягнення 64 113,77грн., в тому числі 40805,66грн. боргу за поставлений товар згідно договору поставки №1437-10А від 31.12.2010р., 1605,54грн. річних за період з 27.06.2014р. по 28.01.2016р., 21 702,57грн. інфляційних втрат за період з серпня 2004р. по грудень 2015р. відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані таким:

31 грудня 2010 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Моді" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" було укладено договір поставки № 1437-10А, згідно з яким товариство (постачальник) зобов'язувалося передавати у власність покупцю (відповідачу) товар, а покупець - приймати товар та оплачувати його вартість на умовах даного договору.

На виконання договору поставки, за період з травня 2014 по грудень 2014 року, ТОВ "Моді" на підставі видаткових накладних №175 від 07.05.2014р., №164 від 07.05.2014р., №459 від 13.05.2014р., №458 від 13.05.2014р., №457 від 13.05.2014р., № 456 від 13.05.2014р., № 1342 від 25.06.2014р., № 1341 від 25.06.2014р., №518 від 09.07.2014р., №903 від 16.07.2014р., №904 від 16.07.2014р., №905 від 16.07.2014р., №906 від 16.07.2014р., №907 від 16.07.2014р., №1580 від 30.07.2014 р., №175 від 05.08.2014р., №176 від 05.08.2014р., №177 від 05.08.2014р, № 266 від 06.08. 2014р., №678 від 13.08.2014р., №679 від 13.08.2014р., № 271 від 07.10.2014р., №272 від 07.10.2014 р, №273 від 07.10.2014р., № 274 від 07.10.2014р., № 387 від 08.10.2014р., № 866 від 19.11.2014р., №867 від 19.11.2014р, №868 від 19.11.2014р., №869 від 19.11.2014р., №870 від 19.11.2014р., № 871 від 19.11.2014р. 872 від 19.11.2014р, № 163 від 03.12.2014р., №464 від 10.12.2014р., №769 17.12.2014р., №797 від 17.12.2014 р., №798 від 17.12.2014 р., №799 від 17.12.2014р. поставило відповідачу товар загальною вартістю - 41 597,58грн.

У відповідності до п. 4.1. договору оплата за товар здійснюється протягом 50 (п'ятдесяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за вказаними видатковими накладними виконав частково.

02.11.2015р. на адресу відповідача надіслана претензія №271 від 30.10.2015р. з вимогою повернути борг, яка залишена без відповіді та реагування.

На день подання позовної заяви сума заборгованості відповідача перед ТОВ "Моді" за поставлений товар складає 40 805,66грн.

Відповідач у запереченнях №115 від 22.02.2016р. позов заперечив, мотивуючи таким:

Провівши аналіз бухгалтерських операцій, встановлено, що станом на 30.04.2015 року між ТзОВ "Моді" та ТзОВ "Торговий дім "Аванта" підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015р. по 30.04.2015р., в якому сторони закріпили кінцеве сальдо в сумі 76804,51грн. на користь ТзОВ "Моді".

Після проведення звірки в користь ТзОВ "Моді" оплачено 52 120,15грн. згідно платіжних доручень, що додаються в кількості 8 шт.

Таким чином, загальне кінцеве сальдо має становити не більше як 24 684,76грн.

Повідомив, що на адресу позивача надіслано заяву вих. №102 від 16.02.2016р. про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3494,93грн.

Згідно ст. 601 ЦКУ та ст. 341 ГКУ взаємозалік зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином щодо погашення зустрічних однорідних вимог і не вимагає погодження зі сторони боржника.

Вважає, що кінцева заборгованість ТзОВ "Торговий дім "Аванта" може становити не більше як 21 189,83грн.

Нарахування відсотків річних та інфляційних вважає необґрунтованим, так як не враховано всі наведені вище платежі.

Позивач у поясненнях від 02.03.2016р. №02/03-16-2 підтвердив, що станом на 29.02.2016 р. розмір основного боргу ТОВ ТД Аванта перед ТОВ МОДІ становить 24 684,76 грн.

Між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015р. по 30.04.2015р. станом на 30.04.2015 року, в якому сторони закріпили кінцеве сальдо в сумі 76804,51грн. на користь ТзОВ "Моді".

Після підписання акту ТОВ ТД Аванта сплатило 52 120,15 грн., кінцеве сальдо - 24684,76 грн.

Щодо заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 16.02.2016 р. №102 на суму 3494,93 грн., яка нібито була надіслана на адресу позивача відповідачем, зазначив, що згідно ст. 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 601 ЦК зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Тобто, лише сукупність трьох умов - зустрічність вимог, їхня однорідність та настання строку виконання може слугувати підставою для розгляду сторонами можливості оформлення заліку. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності зустрічної та однорідної вимоги до позивача. Разом з тим, правовідносини сторін виникли на підставі договору поставки № 1437-10А від 31.12.2010 р., в результаті неналежного виконання якого відповідачем відбулось звернення до суду.

З огляду на постанову ВГСУ від 30.07.2014р. у справі №909/1094/13, зарахування вважається проведеним у випадку, якщо воно відбувається на підставі направленої заяви про зарахування вимог після отримання іншою стороною такої заяви. Жодної заяви від відповідача про зарахування вимог позивачем отримано не було.

Відповідачем не надано жодних доказів та обґрунтувань з приводу наявності будь-яких зобовязань позивача за даними правовідносинами, а отже, можливість проведення зарахування зустрічних однорідних вимог у даному випадку відсутня.

З тверджень відповідача випливає, що дата заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог - 16.02.2016 р., натомість, провадження за позовом ТОВ МОДІ у даній справі було відкрито судом ще 09.02.2016 р., що дає підстави припустити про затягування відповідачем розгляду даної справи, а також ухилення ним від виконання своїх обовязків, визначених договором поставки № 1437-10А від 31.12.2010 р.

Відповідач клопотанням від 09.03.2016р. долучив до матеріалів справи контррозрахунок 3% річних в розмірі 1 481,74грн. за період з 06.02.2015р. по 28.01.2016р., інфляційних втрат в розмірі 9 935,92грн. за період з 06.02.2015р. по 28.01.2016р.

Повідомив, що позивач відмовився приймати на поштовому відділенні документи, надіслані відповідачем 16.02.2016р., що стверджується витягом з офіційного сайту Укрпошта - відстеження пересилання поштових відправлень.

Позивач у доводах №16/03/16-2 від 18.03.2016р. щодо відмови від отримання документів та контр розрахунку відповідача зазначив, що дата формування позовної заяви є граничною датою терміну прострочення, а саме - 28.01.2016 р.

Зобовязання відповідача виникли за поставками товару позивачем відповідачу на підставі видаткових накладних, зазначених у позовній заяві.

У відповідності ж до п. 4.1. вищезазначеного договору оплата за товар здійснюється протягом 50 (пятдесяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У банківській виписці, сформованій на підставі платіжних доручень платника - відповідача, в призначенні платежу зазначено - за снеки моді згідно договору № 1437- 10а від 31.12.2010 р.. Посилання на конкретні накладні, на підставі котрих були здійснені поставки, відсутні. Таким чином, в силу права власності на належні позивачу готівкові грошові кошти, що надійшли від боржника, товариство вправі розпоряджатися ними на свій розсуд. Кошти, які надійшли від відповідача в якості оплати за продукцію, поставлену згідно умов договору № 1437-10а від 31.12.2010 p., були зараховані в якості оплати за попередні періоди поставок.

Позивач не погоджується з позицією відповідача стосовно того, що періодом виникнення його зобовязання та, відповідно, періодом нарахування штрафних санкцій є 06.02.2015 р. (дата останньої поставки), оскільки грошові зобовязання відповідача на момент предявлення позову були простроченими, тому вважає за правомірне нарахування збитків, завданих інфляцією, а також три проценти річних у відповідності до розрахунку, доданого до позовної заяви та наявного у матеріалах справи.

У відповідності до п.114 Постанови КМУ Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи.

Таким чином, витяг з офіційного сайту Укрпошта - відстеження пересилання поштових відправлень не є належним доказом у справі, адже тільки наявність підпису уповноваженого представника товариства, а також печатки позивача на поштовому відправленні може бути належним доказом тверджень відповідача про нібито відмову від отримання повідомлень від нього. Жодних належних доказів на підтвердження факту відмови товариства від отримання повідомлень від відповідача відсутні.

Долучив копії банківських виписок за особовим рахунком ТОВ МОДІ за серпень, вересень, грудень 2015 р.

Відповідач у відзиві від 21.03.2016р. вказав, що позивач стверджує, що взаємозалік зустрічних однорідних вимог, як правочин, може бути проведений тільки після отримання іншою стороною такої заяви.

Зауважив, що заява про взаємозалік була надіслана позивачу 16.02.2016р. цінним листом з описом вкладення №010. Згідно відомостей з Інтернет-сервісу Укрпошти позивач відмовився від одержання вказаного листа.

09.03.2016р. цінним листом з описом вкладення №368 було повторно надіслано заяву про взаємозалік зустрічних однорідних вимог. Згідно відомостей з Інтернет-сервісу Укрпошти позивач повторно відмовився від одержання вказаного листа.

Згідно ухвали суду від 23.02.2016 року позивач отримав достовірну інформацію щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. У своїх обґрунтованих доводах №02/03/16-2 від 02.03.2016р. ТзОВ МОДІ підтверджує факт ознайомлення зі змістом одностороннього правочину, а отже стверджувати, що неотримання листа є підставою для його не врахування при здійсненні розрахунків, безпідставно.

Заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України) , то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Стверджує заборгованість по оплаті актів здачі приймання робіт (надання послуг) №5066 від 30.06.2014р., №5997 від 31.07.2014р., №7015 від 31.08.2014р., №7880 від 30.09.2014р., №10446 від 30.11.2014р., №254 від 05.01.2015р., №3036 від 31.03.2015р., №8565 від 30.09.2015р.

Представник позивача у заяві від 04.04.2016р. №04/04/16 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідач позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у запереченнях №115 від 22.02.2016р., відзиві від 21.03.2016р.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що позивач був повідомлений ухвалами суду від, що у разі неявки в судове засідання спір буде розглянуто за наявними в справі матеріалами, розгляд справи неодноразово відкладався, закінчується імперативно визначений ст.. 69 ГПК України строк для розгляду справи, господарський суд, заслухавши пояснення представника відповідача, визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2010 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Моді" (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Аванта" (покупець) було укладено договір поставки № 1437-10А, згідно з яким постачальник зобов'язався передавати у власність покупцю товар, а покупець - приймати товар та оплачувати його вартість на умовах даного договору (а.с.6-7).

На виконання договору поставки за період з травня 2014 по грудень 2014 року на підставі видаткових накладних №175 від 07.05.2014р., №164 від 07.05.2014р., №459 від 13.05.2014р., №458 від 13.05.2014р., №457 від 13.05.2014р., № 456 від 13.05.2014р., № 1342 від 25.06.2014р., № 1341 від 25.06.2014р., №518 від 09.07.2014р., №903 від 16.07.2014р., №904 від 16.07.2014р., №905 від 16.07.2014р., №906 від 16.07.2014р., №907 від 16.07.2014р., №1580 від 30.07.2014 р., №175 від 05.08.2014р., №176 від 05.08.2014р., №177 від 05.08.2014р, № 266 від 06.08. 2014р., №678 від 13.08.2014р., №679 від 13.08.2014р., № 271 від 07.10.2014р., №272 від 07.10.2014 р, №273 від 07.10.2014р., № 274 від 07.10.2014р., № 387 від 08.10.2014р., № 866 від 19.11.2014р., №867 від 19.11.2014р, №868 від 19.11.2014р., №869 від 19.11.2014р., №870 від 19.11.2014р., № 871 від 19.11.2014р. 872 від 19.11.2014р, № 163 від 03.12.2014р., №464 від 10.12.2014р., №769 17.12.2014р., №797 від 17.12.2014 р., №798 від 17.12.2014 р., №799 від 17.12.2014р. ТОВ "Моді" поставило відповідачу, а останнім прийнято товар загальною вартістю 41 597,58грн. (Т. 1 а.с. 9-47).

Відпуск та отримання товару стверджується відмітками відповідача про отримання на видаткових накладних (Т. 1 а.с. 9-47). Накладні підписані представником відповідача без зауважень.

У відповідності до п. 4.1. договору оплата за товар здійснюється протягом 50 календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно п. 2.9 договору перехід права власності на товар та ризик випадкової загибелі чи пошкодження відбувається в момент підписання уповноваженими представниками сторін накладної, що засвідчує момент приймання-передачі товару.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за вказаними видатковими накладними виконав частково.

02.11.2015р. на адресу відповідача надіслана претензія №271 від 30.10.2015р. з вимогою повернути борг, яка залишена без відповіді та реагування.

Позивач стверджував, що на день подання позовної заяви сума заборгованості відповідача перед ТОВ "Моді" за поставлений товар складала 40 805,66грн.

У поясненнях від 02.03.2016р. №02/03-16-2 повідомив, що станом на 29.02.2016 р. розмір основного боргу ТОВ ТД Аванта перед ТОВ МОДІ становить 24 684,76 грн., послався на акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015р. по 30.04.2015р. станом на 30.04.2015 року, в якому сторони закріпили кінцеве сальдо в сумі 76 804,51грн. на користь ТзОВ "Моді".

Після підписання акту ТОВ ТД Аванта сплатило 52 120,15 грн., що не заперечено позивачем, кінцеве сальдо 24 684,76грн.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та в результаті дій субєктів, з якими закон повязує настання правових наслідків. Внаслідок укладення договору та дій позивача по відпуску продукції між сторонами виникло зобовязання, врегульоване ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України, згідно яких одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Існування договірних зобовязань, що випливають із договору поставки № 1437-10А від 31.12.2010р., не заперечено. Доказів розірвання, визнання договору недійсним у встановленому законом порядку суду не подано.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Заборгованість за отриманий товар на день розгляду спору становить 24 684,76 грн., стверджується договором поставки №1437-10А від 31.12.2010р. (Т. 1 а.с. 6-7), видатковими накладними за період з 07.05.2014р. по 17.12.2014р. (Т. 1 а.с. 8-46), банківськими виписками за серпень, вересень, грудень 2015р. (Т. 1 а.с. 127-131), актом звірки взаємних розрахунків станом на 29.02.2016р. (долученим позивачем та відповідачем) (Т. 1 а.с. 105 - 106, 144), підлягає до стягнення в силу ст. 193 України, згідно яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У стягненні 16 120,90 грн. основної заборгованості слід відмовити, оскільки вказана заборгованість була сплачена відповідачем до звернення позивача з позовною заявою до суду.

Суд не приймає заяву відповідача від 16.02.2016р. №102 про зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 3 494,93грн, в т.ч. 2 500,00 основної заборгованості на підставі договору про надання послуг №27-11А від 01.01.2011р., 91,74грн. річних, 1 153,19грн. інфляційних втрат з огляду на таке:

Статтею 202 ГК України в якості однієї із підстав припинення господарського зобов'язання передбаченл зарахування зустрічної однорідної вимоги.

Відповідно до ст.601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування здійснюється за наявності таких умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Вищий господарський суд України у п. 22 інформаційного листа від 12.03.2009 р. N 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» зауважив, що припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилися спірних (неврегульованих) питань; наприклад, якщо позивач заперечує існування своєї заборгованості перед відповідачем, у господарського суду немає підстав для висновку про відсутність предмета спору.

Позивач зустрічність та однорідність вимог заперечив.

Дослідивши долучені докази, судом встановлено, що, відповідач, стверджуючи неоплату послуг по актам №5056 від 30.06.2014р., №5997 від 31.07.2014р., №7015 від 31.08.2014р., №7880 від 30.09.2014р., №10446 від 30.11.2014р.. №254 від 05.01.2015р., №3036 від 31.03.2015р., №865 від 30.09.2015р., згідно долучених ним виписок, зокрема, не врахував, що акт №5997 від 31.07.2014р. оплачений платіжним дорученням №799 від 05.09.2014р., акт №7880 від 30.09.2014р. платіжним дорученням №984 від 29.10.2014р., акт №10446 від 30.11.2014р. платіжним дорученням №1199 від 23.12.2014р. тощо. Тобто, відповідачем належними доказами не доведено розмір зобовязання позивача, відповідно, підставність та доведеність вимоги до зарахування.

Крім того, щодо зарахування 91,74грн. річних, 1 153,19грн. інфляційних втрат, суд зауважує, що Вищий господарський суд України у п. 1.14 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вказав, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Враховуючи викладене, судом не прийняті заперечення ТзОВ «ТД «Аванта» в цій частині.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості у сумі 24 684,76 грн. та доказів того, що між сторонами не залишилося спірних (неврегульованих) питань для зарахування зустрічних однорідних вимог, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 24 684,76 грн. підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачу 1 605,54грн. річних за період з 27.06.2014р. по 28.01.2016р. та 21 702,57грн. інфляційних втрат за період з липня 2014р. по грудень 2015р.

Розрахунок нарахування річних та інфляційних втрат перевірено судом з урахуванням підставної до задоволення суми заборгованості 24 684,76грн. та за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3. та встановлено, що підлягають до задоволення річні в сумі 868,86 грн. та 11 660,09грн. інфляційних втрат з розрахунку:

Розрахунок інфляційних втрат:

період прострочення з жовтня 2014р. по лютий 2015р. сума боргу 1 655,10грн., інфляційні втрати 276,08грн.;

період прострочення з березня.2015р. по грудень 2015р. сума боргу 536,90грн., інфляційні втрати 171,85грн.;

період прострочення з лютого 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 2 172,00грн., інфляційні втрати 847,16грн.;

період прострочення з лютого 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 966,90грн., інфляційні втрати 377,13грн.;

період прострочення з лютого 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 379,20грн., інфляційні втрати 147,90грн.;

період прострочення з січня 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 5 844,60грн., інфляційні втрати 2 531,47грн.;

період прострочення з грудня 2014р. по грудень 2015р. сума боргу 1 140,60грн., інфляційні втрати 543,07грн.;

період прострочення з грудня 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 4 556,16грн., інфляційні втрати 2 169,30грн.;

період прострочення з жовтня 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 2 170,20грн., інфляційні втрати 1 172,49грн.;

період прострочення з жовтня 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 1 906,20грн., інфляційні втрати 1 029,86грн.;

період прострочення з жовтня 2015р. по грудень 2015р. сума боргу 4 430,70грн., інфляційні втрати 2 393,78грн.;

Розрахунок річних:

період прострочення з 17.09.2014р. по 05.03.2015р. сума боргу 1 655,10грн., річні 24,49грн.;

період прострочення з 07.03.2015р. по 28.01.2016р. сума боргу 536,90грн., річні 14,47грн.;

період прострочення з 25.09.2014р. по 28.01.2016р. сума боргу 4 430,70грн., річні 178,44грн.;

період прострочення з 26.09.2014р. по 28.01.2016р. сума боргу 1 906,20грн., річні 76,61грн.;

період прострочення з 03.10.2014р. по 28.01.2016р. сума боргу 2 170,20грн., річні 86,15грн.;

період прострочення з 27.11.2014р. по 28.01.2016р. сума боргу 4 556,16грн., річні 160,28грн.;

період прострочення з 28.11.2014р. по 28.01.2016р. сума боргу 1 140,60грн., річні 40,03грн.;

період прострочення з 09.01.2015р. по 28.01.2016р. сума боргу 5 844,60грн., річні 184,47грн.;

період прострочення з 23.01.2015р. по 28.01.2016р. сума боргу 379,20грн., річні 11,53грн.;

період прострочення з 30.01.2015р. по 28.01.2016р. сума боргу 966,90грн., річні 28,84грн.;

період прострочення з 06.02.2015р. по 28.01.2016р. сума боргу 2 172,00грн., річні 63,55грн.

У стягненні 736,68 грн. річних та 10 042,48грн. інфляційних втрат слід відмовити у звязку з невірним розрахунком (без врахування вихідних днів) та не врахуванням позивачем здійснених відповідачем проплат.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 799,84грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 193, 265 ГК України, ст.ст. 601, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Аванта" (43000, м. Луцьк, провулок Макарова, 5, )

на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Моді» (89440, Ужгородський район, с. Великі Лази, вул.. Тельмана, 4б, )

24 684,76грн. основного боргу, 11 660,09грн. інфляційних втрат, 868,86грн. річних, 799,84грн. судового збору. Всього: 38 013,55грн.

3.У стягненні 16 120,90грн. основного боргу, 10 042,48грн. грн. інфляційних втрат, 736,68грн. річних відмовити.

Повне рішення складено

11.04.2016р.

Суддя С. Т. Філатова