ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.04.16р. Справа № 904/471/16

За позовом Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Комунального закладу "Криворізький протитуберкульозний діспансер №2" Дніпропетровської обласної ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за спожиту воду у розмірі 42 394,42 грн. за договором на централізоване питне водопостачання

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Від позивача:ОСОБА_1, довіреність № 16-05-1288 від 15.03.2016 р.

Від відповідача: ОСОБА_2 (головний лікар), ОСОБА_3 представники - дов. № 438 від 12.03.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Державне промислове підприємство "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Комунального закладу "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2" заборгованість за спожиту питну воду в розмірі 24 285,30 грн., пеню 1 580,43грн., 3% річних - 1 777,08грн. інфляційні втрати 14 751,61 грн. за договором на централізоване питне водопостачання № 84 від 25.03.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору №84 від 25.03.2013 року в частині повного та своєчасного розрахунку.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що отримавши рахунки для оплати використаної води в період проведення реконструкції впродовж травня-жовтня 2013р., виявилось значне перевищення її обсягів. Згідно рахунків наданих ДПП КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ фактичні обєми склали 20 225 куб.м на суму 24 285,30 грн., що набагато більше, ніж передбачено в проектно-кошторисній документації (364,91 кум.м) та більше за споживання по всій лікарні. Цей факт унеможливив відобразити ці витрати на результати господарської діяльності закладу в бухгалтерському обліку, так як вони являються витратами Пат Криворіжіндустрбуд для проведення реконструкції, а не лікарнею для задоволення господарських потреб. Тому підтвердити заборгованість в акті звіряння взаємних розрахунків у сумі 24 285,30 грн. заклад не має підстав. Адміністрацією диспансеру неодноразово направлялися листи керівництву ПАТ Криворіжіндустрбуд щодо необхідності укласти тимчасовий договір на період реконструкції їхньою організацією та встановити лічильники води і сплатити за використану воду по показанням лічильника. Але підрядником договір не було укладено і оплату не проведено. Лічильник води було встановлено уже в період проведення реконструкції, але не складено акту з представниками відповідача та представниками позивача і не зафіксовано показання на відповідну дату його встановлення.

Крім того, відповідач зазначає, що в серпні 2013р. під час обходу території, сторожами диспансеру було виявлено порив на трубопроводі холодного водопостачання, що призвело до додаткових втрат води, які склалися не з вини відповідача.

Також невідомими особами була здійснена крадіжка частини водопроводу в кількості 250 п.м., яка призвела до втрат. По даному факту було направлено відношення в Широківський районний відділ міліції, та проводилось досудове розслідування, але 12.05.2015р. кримінальне провадження було закрите на підставі ст. 284 КПК України.

Відповідач надав клопотання, в якому просить зменшити розмір пені та 3% річних також просить розстрочити виконання рішення у два етапи: квітень - перша половина травня - сума за спожиту воду та судовий збір; травень-червень - інфляційні втрати та всі інші нарахування.

Ухвалою суду від 16.02.2016р. розгляд справи відкладено на 14.03.2016р.

У судовому засіданні 14.03.2016р. оголошено перерву до 29.03.2016р.

Ухвалою від 29.03.2016р. продовжено строк розгляду справи до 18.04.2016р. та у судовому засіданні оголошено перерву до 12.04.2016р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 12.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним промисловим підприємством "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" (далі позивач, виробник) та Комунальним закладом "Криворізький протитуберкульозний діспансер №2" Дніпропетровської обласної ради (далі відповідач, споживач) укладено договір №84 від 25.03.2013 року про централізоване питне водопостачання (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору виробник зобов'язується надавати споживачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого постачання питної води до межі розподілу балансової належності мереж виробника, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором, по підключеннях: 1). Споживача Ш150мм до водоводу Миролюбівка-Інгулець Ш800 мм виробника.

Обсяги питного водопостачання на 2013р. передбачені в наступному графіку, складеному на підставі заявки споживача (вх. № 804 від 22.03.2013р.)

Графік подачі води на 2013 рік

МісяцьПитна вода (куб.м)
Січень-
Лютий-
Березень-
І квартал-
Квітень600
Травень600
Червень-
ІІ квартал1 200
Липень-
Серпень-
Вересень-
ІІІ квартал-
Жовтень-
Листопад-
Грудень-
ІV квартал-
Всього 1 200
Та з врахуванням технічних можливостей виробника (п. 2.1. Договору).

Обсяг централізованого питного водопостачання визначається: за показниками водовимірювальних приладів, встановлених споживачем на межах розподілу балансової належності мереж (п.п. 3.1., 3.1.1. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що на момент укладення даного договору тариф на послуги питного водопостачання складає: 1,00 грн. (без ПДВ) за 1 куб.м.

Орієнтована сума договору на момент його укладення на підставі передбачених п. 2.1. договору обсягів централізованого питного водопостачання складає 1 440,00 грн. (з ПДВ), ПДВ 20%: 240,00 грн.

Загальна сума договору за результатами його виконання визначається фактичним обсягом централізованого питного водопостачання та відповідними рахунками виробника, наданими за умовами даного договору.

Відповідно до п. 4.3. Договору розрахунки за послуги централізованого питного водопостачання проводяться споживачем на протязі поточного місяця, в повному обсязі, але не пізніше 06 числа місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виробника.

Споживач питної води зобовязаний негайно повідомляти виробника письмово або телефонограмою про виявлені пошкодження приладів обліку води та інших обєктів централізованого питного водопостачання, які належать, або якими користується споживач. Вжити заходів щодо своєчасного проведення ремонтних робіт та відновлювальних робіт і усунення неполадок. При вчасному повідомленні виробника про вихід з ладу водовимірювальних приладів, обсяг водоспоживання розраховується згідно п. 3.1.3. договору, але не більше ніж два місяці (п.п. 5.2., 5.2.3. Договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками, дії з 01.04.2013р. по 31.05.2013р. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за невиконання зобовязань з оплати отриманих послуг, яке не було виконано в передбачений договором термін (п. 9.1. Договору).

31.05.2013р. дію договору пролонговано (а.с. 42, 43).

На виконання умов договору позивачем надано відповідачу в період травень, липень серпень, вересень, жовтень 2013р. 20 225 м3 питної води на суму 24 285,30 грн., що підтверджується актами надання послуг з централізованого постачання питної води (а.с. 17,19,21,23,24) та виставленими рахунками (а.с. 18,20,22,24,26), які були отримані відповідачем, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с. 28-31).

Проте, порушуючи умови договору відповідач своєчасно та в повному обсязі не сплатив на надані послуги, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 24 285,30 грн. та стало причиною звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, а саме цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений між сторонами є договором про надання послуг та на нього розповсюджуються норми Цивільного кодексу України, передбачені главою 63.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 24 285,30 грн. також підтверджується довідкою від 11.04.2016р. № 22-05-1859 (а.с. 102).

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що Відповідачем допущено порушення строків оплати наданих послуг, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 24 285,30грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 580,43 грн. з період з 07.06.2013р. по 07.05.2014р., 3 % річних у сумі 1 777,08 грн. за період з 07.06.2013р. по 19.01.2016р. та інфляційні втрати у сумі 14 751,61 грн. за період з 01.06.2013р. по 31.12.2015р.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що при несвоєчасній оплаті (порушення п. 4.3. даного договору) за спожиту воду споживач зобовязаний сплати пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла у період за який сплачується пеня.

Термін позовної давності щодо нарахування пені встановлено відповідно до ст.. 258 Цивільного кодексу України. Нарахування пені здійснюється відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (п. 7.2. Договору).

Згідно п. 7.3. Договору при порушенні зобовязань щодо терміну проведення розрахунків, споживач сплачує заборгованість з урахуванням штрафних санкцій, інфляційних та 3% річних за користування чужими грошовими коштами, згідно діючого законодавства.

Положеннями ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Пеня за період з 07.06.2013р. по 07.05.2014р. складає 1 580,43 грн. та підлягає стягнення.

Згідно з ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних за період з 07.06.2013р. по 19.01.2016р. складають 1 777,08 грн. та підлягають до стягнення.

В ході розгляду справи відповідач надав заяву в якій просить зменшити розмір пені та 3 % річних.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що КЗ "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2" Дніпропетровської обласної ради" є бюджетною установою і фінансування видатків проводиться в режимі жорсткої економії бюджетних коштів.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення судом розміру присудженої до стягнення неустойки є правом суду, яке реалізується ним на визначених законом підставах. Низький розрахунковий рівень споживачів (покупців) газу є характерною ознакою як для господарської діяльності позивача так і для господарської діяльності відповідача.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи, що підприємство відповідача не є прибутковою організацією, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача 50% пені в розмірі 790,22 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 790,22 грн. слід відмовити.

Що стосується заяви відповідача про зменшення розміру 3% річних, то вони задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що 3% річних, не є штрафними санкціями, оскільки вона носять компенсаційний характер, а можливість зменшення компенсаційних витрат закон не передбачає.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, за період з липня 2013 р. по грудень 2015 р. становлять 19 618,44 грн., однак суд не може вийти за межі позовних вимог, тому до стягнення підлягає сума заявлена позивачем 14 7541,61 грн.

Заперечення відповідача судом не приймаються оскільки відповідно до приписів ст 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов'язані, в тому числі, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; раціонально використовувати питну воду, не допускати її витоків із внутрішньобудинкових мереж та обладнання; у разі внесення не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежувати власне використання питної води до рівня екологічної броні питного водопостачання.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 24 285,30 грн., пені 790,22 грн., 3 % річних 1 777,08 грн., інфляційних втрат 14 751,61грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, приймаючи до уваги, що спір доведено до розгляду в суді з вини відповідача, суд вважає за можливе покласти на нього судові витрати у справі в повному обсязі.

В ході розгляду справи відповідач заявив клопотання про розстрочення виконання судового рішення в два етапи: квітень-перша половина травня - сума за спожиту воду на судовий збір, другий етап - травень-червень - інфляційні втрати та всі інші нарахування.

Вказане клопотання відповідач обґрунтовує відсутністю достатнього об'єму грошових коштів, він не має можливості оплатити всю суму боргу одразу, а в разі невиконання рішення буде накладено арешт на рахунки закладу, що унеможливить роботу відповідача.

Позивач проти клопотання заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, зміна способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови унормовано статтею 121 Господарського процесуального кодексу України.

Так, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Наведена норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Відповідно до п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки визначається господарським судом.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у строк. При вирішенні питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

З врахуванням викладеного, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання рішення задовольнити та розстрочити виконання рішення в частині стягнення заборгованості у сумі 42 982,21 грн., яка складається з суми основного боргу - 24 285,30 грн., пені - 790,22 грн., 3% річних - 1 777,08 грн., інфляційних втрат - 14 751,61 грн. та судового збору - 1 378,08 грн., за наступним графіком:

- до 15.05.2016року - 25 663,30 грн. (сума основного боргу - 24 285,30 грн. та судовий збір - 1 378,00 грн.);

- до 15.06.2016 року - 17 318,91 грн. (пеня - 790,22 грн., 3% річних - 1 777,08 грн., інфляційних втрат - 14 751,61 грн.).

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 548, 610, 611, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193, 199, 231 Господарського кодексу України ст.ст. 1, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2" (500037, Дніпропетровська область, м. кривий Ріг, вул. Кемерівська, б. 35, ) на користь Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" Державного промислового підприємства "КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ" (50069, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, 15-а, ) суму основного боргу у розмірі 24 285,30 грн. (двадцять чотири тисячі двісті вісімдесят п'ять грн. 30 коп.), пеню 790,22 грн. (сімсот дев'яносто грн. 22 коп.), 3 % річних 1 777,08 грн. (одна тисяча сімсот сімдесят сім грн. 08 коп.), інфляційних втрат - 14 751,61 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот п'ятдесят одна грн. 61 коп.), витрати по сплаті судового збору - 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.), про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Розстрочити виконання рішення у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 42 982,21 грн., яка складається з суми основного боргу - 24 285,30 грн., пені - 790,22 грн., 3% річних - 1 777,08 грн., інфляційних втрат - 14 751,61 грн. та судового збору - 1 378,08 грн., з оплатою Комунальним закладом "Криворізький протитуберкульозний диспансер №2" (500037, Дніпропетровська область, м. кривий Ріг, вул. Кемерівська, б. 35, ) за наступним графіком:

- до 15.05.2016року - 25 663,30 грн. (сума основного боргу - 24 285,30 грн. та судовий збір - 1 378,00 грн.);

- до 15.06.2016 року - 17 318,91 грн. (пеня - 790,22 грн., 3% річних - 1 777,08 грн., інфляційних втрат - 14 751,61 грн.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно

до вимог ст. 84 ГПК України,

- 14.04.2016р.

Суддя ОСОБА_4