РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/964/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання договору недійсним, за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Безпалюка О.Л. довіреність №14-95 від 18.04.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним договору №3-1-2014/062-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.01.2016 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 08.02.2016 року.

08.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 24.02.2016 року.

24.02.2016 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позову.

24.02.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 21.03.2016 року.

21.03.2016 року позивачем через канцелярію суду надано додаткові пояснення до відзиву відповідача на позовну заяву.

Представник позивача в судове засідання 30.03.2016 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго» (покупець) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) було укладено договір №3-1-2014/062-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Згідно з п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природній газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 6 343,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 268,72 грн., всього з ПДВ - 7 612,32 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплата в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.3 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, продавець має право в односторонньому порядку розірвати цей договір.

Договір відповідно до п. 11.1. набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки природного газу з 01 січня 2015 року до 31 грудня 2015 р., а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що умови спірного договору щодо формування ціни, порядку проведення розрахунків та відповідальності є вкрай невигідними для нього, як покупця. Позивач був змушений укласти оспорюваний договір на невигідних для себе умовах у зв'язку із прийнятою 26.11.2014 року Кабінетом Міністрів України постановою №647 «про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» (далі постанова №647), яку пізніше адміністративним судом було визнано незаконною і не чинною.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як на тяжкі обставин, які змусили позивача підписати договір на вкрай невигідних умовах, позивач посилається на неможливість відмовитися від укладення спірного договору у зв'язку із прийнятою 26.11.2014 року Кабінетом Міністрів України постановою №647 «про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» (далі постанова №647).

Так дійсно, Кабінетом Міністрів України 26.11.2014 року прийнято постанову «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» № 647, якою було визначено обов'язок з 01.12.2014 року по 28.02.2015 року для державних підприємств та підприємств, зазначених у додатку, здійснювати закупівлю природного газу виключно у Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та зобов'язано газорозподільні та газотранспортні підприємства здійснювати його транспортування для таких споживачів виключно з ресурсів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Пунктами 1-4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 647 установлено наступне:

1. З 01.12.2014 року по 28.02.2015 року промислові, енергогенеруючі та теплогенеруючі (в частині промислових обсягів газу) підприємства згідно з додатком до цієї постанови здійснюють закупівлю природного газу виключно у гарантованого постачальника Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Закупівля природного газу підприємствами згідно з додатком до цієї постанови в інших постачальників природного газу не здійснюється.

Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» укласти в установленому законодавством порядку договори з промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами, зазначеними у додатку до цієї постанови.

2. Газорозподільним та газотранспортним підприємствам у період з 01.12.2014 року по 28.02.2015 року здійснювати відповідно до законодавства транспортування природного газу промисловим, енергогенеруючим та теплогенеруючим (в частині промислових обсягів газу) підприємствам, зазначеним у додатку до цієї постанови, лише з ресурсів Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та в обсягах, підтверджених в установленому порядку.

Планові розподіли природного газу для промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств, зазначених у додатку до цієї постанови, з ресурсів інших, ніж ресурси Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», не приймаються.

3. Підприємства з державною формою власності здійснюють закупівлю природного газу, що використовується такими підприємствами для промислових потреб, у Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Така закупівля природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати.

4. Обласним державним адміністраціям вжити відповідно до законодавства заходів до укладення промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами, зазначеними у додатку до цієї постанови, договорів купівлі-продажу природного газу виключно з Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України».

Вказана постанова набула чинності з дня її офіційного опублікування в «Урядовому кур'єрі» № 223 від 29.11.2014 року.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Природні ресурси», Товариства з обмеженою відповідальністю «Східний Геологічний Союз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Куб-Газ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Тисагаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-сервісна компанія «Еско-Північ», Приватного акціонерного товариства «Нафтогазвидобування», Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс», Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ», Публічного акціонерного товариства «РІВНЕ АЗОТ» було задоволено. Визнано незаконними і нечинними пункти 1-4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 647 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» та додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 647 «Перелік промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств» з 29.11.2014 року. Зобов'язано Кабінет Міністрів України, відповідно до частини 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, після набрання постановою суду законної сили невідкладно опублікувати резолютивну частину даної постанови суду у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 року - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2015 року постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року було залишено без змін.

Згідно зі статтею 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах, під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

Станом на день укладення оспорюваного договору (23.12.2014 року) вже була прийнята постанова окружного адміністративного суду м. Києва від 16.12.2014 року, якою було визнано незаконними і нечинними пункти 1-4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 647 «Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами» та додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 647 «Перелік промислових, енергогенеруючих та теплогенеруючих (в частині промислових обсягів газу) підприємств» з 29.11.2014 року.

Позивач не довів, що за інших обставин (відсутності постанови №647) договір не було б укладено або було б укладено на інших умовах.

Окрім того, позивач здійснив ряд дій, які свідчать про схвалення спірного правочину, а саме, прийняв та використав газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року, 28.02.2015 року, 31.03.2015 року, актом звіряння розрахунків від 31.10.2015 року, які надані відповідачем.

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які в силу вимог ст. 233 Цивільного кодексу України, є підставами для визнання недійсним спірного договору, а саме не надано суду належних та допустимих доказів, що даний договір був укладений проти волі позивача та здійснювався під тиском тяжких обставин, які змусили позивача вчинити правочин, а саме підписати договір на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за заявленими вимогами позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

За таких обставин, правові підстави для визнання договору №3-1-2014/062-ПТ-ПР купівлі-продажу природного газу від 23.12.2014 року відсутні, і тому в позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 04.04.2016р.

Суддя С.О.Чебикіна