ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/193/16

За позовною заявою: Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_1 господарства Кільгана Івана Степановича, с. Велика Білина, Самбірський район, Львівська область

про: стягнення 255 613,28грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 представник (Довіреність №30/15 від 24.04.2015р.)

Від відповідача: ОСОБА_3 представник (Довіреність б/н від 14.03.2016р.)

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів, до відповідача ОСОБА_1 господарства Кільгана Івана Степановича про стягнення 255 613,28грн.

Ухвалою суду від 20.01.2016р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 04.02.2016р.

Ухвалою суду від 04.02.2016р. розгляд справи відкладено на 18.02.2016р., з підстав зазначених в ухвалі.

На вимоги суду 17.02.2016р. позивачем долучено лист-підтвердження від 03.02.2016р. про відсутність аналогічних спорів та виписки по рахунках, як докази зарахування і дати надходження коштів на погашення основного боргу та процентів.

Представник позивача в судовому засіданні 18.02.2016р. вимоги ухвал суду виконав.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 18.02.2016р. не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. розгляд справи відкладено на 15.03.2016р.

11.03.2016 р. від позивача поступила Заява про уточнення позовних вимог (Вх.№9616/16).

15.03.2016р. від відповідача поступив Відзив (Вх.№10301/16) на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

15.03.2016р. від відповідача поступило клопотання про продовження строку розгляду справи, для надання можливості представнику відповідача ознайомитись з матеріалами справи, перевірки правильності нарахування заявленого позивачем боргу, можливості підготувати обґрунтований відзив.

Представник позивача проти заявленого відповідачем клопотання не заперечив.

Суд ухвалив клопотання відповідача задоволити, та продовжити строк вирішення спору в порядку ст. 69 ГПК України.

В судовому засіданні 15.03.2016р. оголошено перерву до 29.03.2016р.

28.03.2016р. від відповідача поступила заява (вх.№13106/16) про застосування строку позовної давності, яку суд прийняв до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2016р. надав суду усні пояснення щодо розрахунків заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.03.2016р. підтримав викладене у заяві (вх.№13106/16).

З метою надання позивачем розрахунку відсотків за користування коштами, в судовому засіданні 29.03.2016р. оголошено перерву до 05.04.2016р.

04.04.2016р. представником позивача подано до суду письмові додаткові пояснення (вх. №14322/16) разом з деталізованим розрахунком нарахованих щомісячних процентів за період з 13.01.2013р. по 24.12.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 05.04.2016р. позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

В судовому засіданні 05.04.2016р. представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

07 червня 2007року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 32, за умовами п. 1.2 якого позивач відкрив відповідачу відкличну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 690 000,00 грн.

Відповідно до умов п.1.5. договору плата за користування кредитом встановлюється у розмірі 16,3 відсотків річних.

Згідно із п.1.6. договору моментом погашення кредиту, відсотків, комісійних винагород та інших платежів по кредитному обслуговуванню позичальника вважається момент зарахування коштів на відповідні рахунки, відкриті в банку та вказані в п.3.1.1., п.3.2.8., п. 4.5. цього договору.

Термін погашення кредиту згідно графіку погашення, але не пізніше 28.05.2010р. (п.1.8. договору).

Графік погашення кредиту передбачений додатком №1 до кредитного договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів у році. Позичальник самостійно сплачує банку щомісяця в термін до останнього робочого дня місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по оплаті відсотків здійснюється в день остаточного погашення заборгованості позичальника по кредиту.

Договірні зобовязання позивач виконав належним чином, що підтверджено рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2010р. у справі №2/195/2010.

Як вказано у позовній заяві зобовязань за кредитним договором відповідач вчасно не виконав. Остаточне погашення заборгованості по основному боргу відбулось лише 25.12.2014р.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач направляв відповідачу лист - вимогу №120-1/0-12 від 17.02.2015р. з вимогою повністю погасити кредитну заборгованість з попередженням про примусове стягнення всієї суми боргу у випадку невиконання зазначених вимог, в т.ч. за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач виконав зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів несвоєчасно, з порушенням строків виконання зобовязання. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача 143 772,01грн. заборгованості по процентах за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р. (відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 09.03.2016р.), 103 063,38грн. інфляційних втрат та 8 777,89грн. 3% річних.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та подав заяву про застосування строків позовної давності. У поданому відзиві позивач просить застосувати строк позовної давності посилаючись на те, що відповідно до п.1.8. кредитного договору термін погашення кредиту встановлений не пізніше 28.05.2010р. Таким чином відповідач вважає що із вказаної дати сплив трирічний строк позовної давності. Заперечень щодо самого розрахунку позовних вимог відповідачем не подано.

При прийнятті рішення суд виходить і наступного.

Факт порушення ОСОБА_1 господарством Кільган Іван Степанович своїх зобовязань за договором встановлено рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2010р. у справі №2/195/2010, яке набрало законної сили.

В силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 143 772,01грн. заборгованості по процентах за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р. (відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 09.03.2016р.), 103 063,38грн. інфляційних втрат та 8 777,89грн. 3% річних.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до умов договору, позивач зобовязувався надати кредит, а відповідач здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі.

Відповідно до умов п.1.5. договору, плата за користування кредитом встановлювалася у розмірі 16,3 відсотків річних.

Як узгоджено сторонами, дату остаточного повернення кредиту визначено 28.05.2010р.

Поданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями документів підтверджено, що позивач свої зобов'язання за спірним договором виконав у повному обсязі, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів та не повернув їх своєчасно.

Позивач звернувся до суду із вимогою стягнути з відповідача 143 772,01грн. заборгованості по процентах за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 ЦК України.

Як встановлено судом, відповідач повернув повністю отримані кошти по кредиту 25.12.2014р., прострочивши умови кредитного договору. Відтак, перевіривши розрахунок наданий позивачем, підстави та правильність нарахування, суд прийшов до висновку позовні вимоги про стягнення 143 772,01грн. заборгованості по процентах за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р. (відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 09.03.2016р.) задоволити.

Відповідач заперечень щодо розрахунку вказаних сум не надав, однак стверджує, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності. При цьому, посилався на те, що відповідно до п.1.8. кредитного договору термін погашення кредиту встановлений не пізніше 28.05.2010р. Таким чином, відповідач вважає, що із вказаної дати сплив трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до абзацу другого п.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Тобто, позовну давність до вимог про стягнення процентів за користування кредитом слід обчислювати окремо по кожному простроченому платежу (окремо за кожен місяць).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця за період з першого до останнього дня поточного місяця на суму фактичної заборгованості за кожен календарний день користування кредитом, з розрахунку річної процентної ставки, виходячи з фактичної календарної кількості днів у році. Позичальник самостійно сплачує банку щомісяця в термін до останнього робочого дня місяця нараховані за цей місяць відсотки за користування кредитом. Повний розрахунок по оплаті відсотків здійснюється в день остаточного погашення заборгованості позичальника по кредиту.

Відповідно до поданого розрахунку позовних вимог, позивач нараховує відсотки починаючи з 13.01.2013р. Отже відсотки нараховані в січні 2013р. відповідач зобовязаний був сплатити до останнього робочого дня січня 2013р. (до 31.01.2013р.). Таким чином, першим днем прострочення оплати відсотків нарахованих в січні 2013р. є 31.01.2013р. Аналогічним способом слід визначати дату з якої відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом і по іншим місяцям.

Оскільки позивач звернувся до суду 13.01.2016р. (відмітка поштового відділення на конверті, у якому надійшла позовна заява на адресу суду), тому трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог по сплаті відсотків за користування кредитом нарахованих за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р., не сплив.

Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Зобовязання за договором відповідачем виконані в частині сплати основного боргу виконані невчасно, що підтверджено матеріалами справи.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів є правомірними.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд встановив, що позивач правомірно просить стягнути з відповідача 8 777,89грн. 3% річних.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 103 063,38грн. інфляційних втрат, перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки. Відтак, судом самостійно здійснено перерахунок суми інфляційних втрат за період з 13.01.2013р. по 13.01.2016р., відповідно до якого до стягнення з відповідача підлягає 103 060,98грн. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 174, 193, 216 ГК України, ст.ст. 509, 525, 526, 599, 610, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 75, 82-84, 116 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Селянського фермерського господарства ОСОБА_4 (81467, Львівська область, Самбірський район, с. Велика Білина, ідентифікаційний код 22378934) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Львів (79008, м. Львів, вул. Сербська, 1, ідентифікаційний код 09801546) 143 772,01грн. заборгованості по процентах за період з 13.01.2013р. по 24.12.2014р., 8 777,89грн. 3% річних, 103 060,98грн. інфляційних втрат та 3834,16грн. судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 11.04.2016р.

Суддя Ділай У.І.