ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.03.2016 Справа №905/607/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж"

про стягнення 72740грн. боргу, 57171,55грн. інфляційних втрат, 4287грн. 3% річних,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довір. № 13 від 18.01.2016р.,

від відповідача: не зявився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ" звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж" про стягнення 72740грн. боргу, 57171,55грн. інфляційних втрат, 4287грн. 3% річних.

Правовою підставою позову позивач під час розгляду справи вважає норми статей 203, 205, 526, 530, 610, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України, статей 179, 180, 193 Господарського кодексу України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем оплати за отриманий товар за видатковою накладною №РН-0000019 від 27.02.2014 на суму 381840,00грн. Зазначив, що відповідачем не в повному обсязі сплачена вартість поставленого товару відповідно до видаткової накладної. Факт отримання відповідачем товару підтверджується відміткою представника відповідача про отримання товару на підставі довіреності №281 від 27.02.2014 на видатковій накладній. Сума боргу з урахуванням часткової сплати становить 72740грн.

На підставі статі 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу за прострочення виконання грошового зобовязання 57171,55грн. інфляційних втрат та 4287грн. 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позові, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні у матеріалах справи: Акт б/н від 19.02.2016 канцелярії суду про відсутність можливості направити вказану кореспонденцію за належністю через призупинення відділеннями поштового звязку приймання та пересилання поштових відправлень до м. Донецьк; роздруківки повідомлень в мережі Інтернет від 23.02.2016 та від 17.03.2016 про час і місце судових засідань зі сторінки господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Новини та події». Пояснень по суті спору або відзив на позовну заяву не надано, заяв про розгляд справи у його відсутність не надходило.

Представнику позивача у судовому засіданні розяснені права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 78 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявив, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства Предметом спору у даній справі є розрахунки за поставлений товар, а відтак кожна сторона повинна довести виконання нею зобовязань виключно на підставі відповідних доказів, первинних бухгалтерських документів, які складаються при передачі товару та його оплати за господарським договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлений відповідачу рахунок-фактура №21021 від 21.02.2014 за товар в сумі 381840грн.

В якості доказів отримання відповідачем товару та виникнення у останнього грошового зобовязання, позивачем надана видаткова накладна №РН-0000019 від 27.02.2014 на суму 381840грн.

Вищевказана накладна підписана уповноваженими представниками та скріплена печатками підприємств.

Факт приймання відповідачем поставленого товару підтверджується підписом особи, відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності від 27.02.2014 №281.

Відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, в даному випадку, накладна є первинним обліковим документом в розумінні вищезазначеного Закону та підписання покупцем видаткової накладної підтверджує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, а тому є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач отримав товар, але в повному обсязі за нього не сплатив, своїх зобовязань перед позивачем не виконав.

Так, згідно до наданих в матеріали справи банківських виписок вбачається, що відповідачем було здійснено часткову оплату за поставку товару у загальному розмірі 309100грн.

Сума боргу з урахуванням часткової сплати становить 72740грн.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Матеріали справи належних доказів в спростування доводів позивача не містять, відповідачем таких до суду не надано. За таких обставин та враховуючи, що відповідач отримав товар та свої зобовязання з оплати товару не виконав, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 72740грн. боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 57171,55грн. інфляційних втрат, 4287грн. 3% річних необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд визнає його вірним. З огляду на що, 3% річних підлягають задоволенню у сумі 4287грн. за період з 28.02.2014 по 15.02.2016.

Відповідно до абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція.

За здійсненим господарським судом перерахунком інфляційних витрат суд визнає його не вірним. Оскільки індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

З огляду на що, позивач мав нарахувати інфляційні витрати за період з 01.03.2014 по 15.02.2016.

При цьому, розмір інфляційних витрат є більшим, ніж заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до вимог пункту 2 статі 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач під час судового розгляду та його представник у судовому засіданні наполягав на заявлених вимогах з підстав, зазначених у позовній заяві. Заяв та клопотань іншого змісту суду не подавалось та представником не заявлялось.

За таких обставин, господарський суд при винесенні рішення обмежений розміром позовних вимог, визначеним позивачем.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума інфляційних, нарахована на заборгованість (72740грн.) у розмірі 57171,55грн. за період з 01.03.2014 по 15.02.2016.

Судові витрати, згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, стягуються з відповідача на користь позивача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про необхідність винесення ухвали про повернення судового збору в сумі 0,99грн. на підставі п.1 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011р.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж" про стягнення 72740грн. боргу, 57171,55грн. інфляційних втрат, 4287грн. 3% річних, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж" (83048, м. Донецьк, пр. Панфілова, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ" (49000, АДРЕСА_1, ) 72740грн. боргу, 57171,55грн. інфляційних втрат, 4287грн. 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеценергомонтаж" (83048, м. Донецьк, пр. Панфілова, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ" (49000, АДРЕСА_1, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2012грн.

Винести ухвалу про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГІЯ" судового збору в сумі 0,99грн. у звязку з внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У судовому засіданні 24 березня 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 29 березня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява