ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року Справа № 922/4239/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді:Алєєва І.В. (доповідач), Коробенко Г.П., Рогач Л.І.
за участю представників:
від прокуратури:Клюге Л.М., посв. №014652 від 17.01.2013р.;
від відповідача 1:не з'явився;
від відповідача 2:не з'явився;
від відповідача 3:не з'явився;
від відповідача 4:не з'явився;
від третьої особи:не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуЗаступника прокурора Харківської області
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р.
у справі господарського суду№922/4239/15 Харківської області
за позовомЗаступника прокурора Харківської області
до 1.Харківської міської ради; 2.Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "МІГ"; 3.Управління Держземагенства у м.Харкові; 4.Управління Держгеокадастру у м.Харкові
третя особаДержавна інспекція сільського господарства в Харківській області
проскасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобов'язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.12.2015р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. у справі №922/4239/15, у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Судами застосовані наслідки спливу позовної давності.

Заступник прокурора Харківської області з прийнятими судовими актами попередніх інстанцій не погодився та звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.03.2016р. зазначена касаційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалою від 05.04.2016р. Вищий господарський суд України відклав розгляд касаційної скарги.

В призначеному судовому засіданні касаційної інстанції 12.04.2016р. прокурор підтримав вимоги касаційної скарги. Відповідачі та третя особа уповноважених представників не направили. Явка не визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи з цього приводу, викладені в касаційній скарзі, Вищий господарський суд України дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Заступника прокурора Харківської області.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, рішенням 38 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.11.2009р. №274/08 "Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для будівництва об'єктів" надано у власність ОК "ЖБК"МІГ" земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови загальною площею 9,8148 га по просп. Академіка Курчатова.

На підставі зазначеного рішення видано ОК "ЖБК"МІГ" державний акт серії ЯИ №817280 на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №15 від 31.12.2009р.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання незаконним та скасування п. 16. додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 31.12.2009р. №275/09 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування"; визнання недійсним державного акту від 21.12.2009р. серія ЯИ №817280; визнання недійсним запису у Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №015 щодо державної реєстрації державного акта на права власності на земельну ділянку; зобов'язати ОК "ЖБК "Міг" повернути територіальної громади м. Харкова земельну ділянку площею 9,8149га з кадастровий №:16:001:0010.

Вирішуючи спір у даній справі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, в процесі судового розгляду даної справи, відповідачами було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов до висновку, що Заступник прокурора Харківської області звернувся до суду з даною позовною заявою із пропуском строку позовної давності.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015р. у справі №6-68цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах зазначив, що оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 268 ЦК України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України від 20.12.2011р. №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства") передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема за змістом п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак згідно з підпунктом 2 п. 2 розділу I Закону України від 20.12.2011р. №4176-VI

"Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15.01.2012р.

Оскільки положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю спрямоване на захист прав власників та інших осіб від держави, то з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, дія цієї норми не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і спрямовані на захист прав державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

Отже, на такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, й на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Разом із тим частинами 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015р. у справі №910/4626/14, від 30.09.2015р. у справі №910/3724/14 та у постановах Верховного Суду України, які були прийняті на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах від 01.07.2015р. у справі №6-178цс15 та від 16.09.2015р. у справі №6-68цс15.

Місцевим господарським судом зазначено про обізнаність прокурора міста Харкова щодо прийняття оскаржуваного рішення ще у 2009 році з посиланням на протокол пленарного засідання Харківської міської ради від 25.11.2009р., а також враховано, що до прокуратури міста Харкова листом №08-04/2736/2-09 від 16.12.2009р. направлялось оскаржуване рішення Харківської міської ради, яке отримано прокуратурою 21.12.2009р.

У зв'язку із обізнаністю з 25.11.2009р. прокурора міста Харкова про прийняття рішення Харківської міської ради, згідно із постановою Верховного Суду України від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до 121 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про прокуратуру".

Господарські суди попередніх інстанцій, з огляду на те, що з відповідною позовною заявою заступник прокурора Харківської області звернувся до суду в липні 2015 року, дійшли до обґрунтованого висновку, що останній звернувся до суду із пропуском строку позовної давності.

Отже, встановлення обставин пов'язаних із спливом строку позовної давності свідчить про правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій ч. 4 ст. 267 ЦК України.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Щодо викладених в касаційній скарзі інших доводів, то вони вже були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, і колегія суддів касаційної інстанції погоджується з викладеними в оскаржуваній постанові мотивами відхилення доводів скаржника, у зв'язку з чим підстави для скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. у справі №922/4239/15 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. у справі №922/4239/15 - залишити без змін, а касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області - без задоволення.

Головуючий суддя (доповідач) І.В. Алєєва
Суддя Г.П. Коробенко
Суддя Л.І. Рогач