РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016Справа №910/1417/16

За позовом Національного антикорупційного бюро України

до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа», Відкритого акціонерного товариства «Запоріжяобленерго», Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.. А.М. Кузьміна»

треті особи Державне підприємство "Енергоринок", Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сфері електроенергетики та комунальних послуг

про визнання недійсним договору.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача Ярчак І.С. (представник за довіреністю);
від відповідача 1 Гонтарь О.М. (представник за довіреністю); Надьожина Г.В. (представник за довіреністю);
від відповідача 2Піх А.Б. (представник за довіреністю); Білич Н.С. (представник за довіреністю);
від відповідача 3Пермінов С.О. (представник за довіреністю);
від третьої особи 1Гаркуша В.В. (представник за довіреністю); Калінін М.В. (представник за довіреністю);
від третьої особи 2Чеховський А.А. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Національне антикорупційне бюро України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 №01/05150023, укладений між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачами умовами договору №01/05150023 від 05.01.2015 про відступлення права вимоги змінено алгоритм проведення розрахунків за поставлену електричну енергію, що суперечить положенням ст.ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 та положенням ч. 1 ст. 514 ЦК України та є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов. Крім того вказав, що позивачу, нормами ст.ст. 16, 17 Закону України «Про національне антикорупційне бюро України» надано право звертатися до суду , зокрема і з позовами про визнання угод недійсними, у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення. При цьому зазначив, що позивачем здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001, в ході здійснення якого виявлено наявність спірного договору, укладеного між відповідачами, з порушенням вимог норм чинного законодавства.

Також зазначив, що заборгованість за поставлену електроенергію у грудні 2014 року відповідач 3 у повному обсязі сплатив на підставі спірного договору відповідачу 1, в той час, як відповідач 1 зобов'язання зі сплати вартості спожитої електричної енергії відповідачем 3, у відповідності до договору відступлення права вимоги, на рахунок зі спеціальним режимом використання ВАТ «Запоріжжяобленерго», не виконав.

Відповідач-1 проти позову заперечував, вказуючи на відповідність укладеного договору про відступлення права вимоги нормам чинного законодавства, зокрема відсутність обмежень щодо відступлення права вимоги до споживача електричної енергії на іншого суб'єкта господарювання. Укладення таких договорів нормами чинного законодавства прямо не заборонено, як не встановлено спеціальних умов для такого відступлення. Крім того Генеральною прокуратурою України у 2015 році здійснювалась перевірка вказаного договору, на предмет відповідності вимогам закону, при цьому порушень при укладенні договору встановлено не було. Враховуючи викладене, зазначив, що договір відступлення права вимоги відповідає вимогам законодавства, порушень при його укладенні сторонами допущено не було, відповідно відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Відповідач-2 проти позову також заперечив, зазначивши, що укладення договору уступки права вимоги не призводить до зміни кредитора в договорі на постачання електричної енергії, а лише змінює кредитора в окремому простроченому зобов'язанні з оплати заборгованості за спожиту електроенергію в грудні 2014 року із збереженням обсягу прав та обов'язків за договором про постачання електричної енергії для його сторін. Крім того, укладення оспорюваного договору не порушує прав третьої особи-1, оскільки не стосується обов'язку ВАТ "Запоріжжяобленерго" здійснити розрахунки за куплену у ДП "Енергоринок" електричну енергію.

Відповідач-3 проти позову заперечував, вказавши, що норми чинного законодавства не забороняють здійснювати заборону кредитора у правочинах про постачання електричної енергії. Після укладення спірного договору, відповідач 3 перерахував заборгованість на поточний рахунок без спеціального режиму використання у зв'язку з відсутністю можливості існування такого виду рахунку у сторони, яка не є постачальником електроенергії (відповідач 1).

Представник третьої особи 1 позовні вимоги підтримав, зазначив, нормами чинного законодавства встановлено особливий механізм оплати електричної енергії коштами через рахунки із спеціальним режимом використання, зміна якого не передбачена нормами Закону України «Про електроенергетику». Уклавши спірний договір відповідачі порушили законодавчо встановлений порядок розрахунків на ОРЕ України, побавивши ДП «Енергоринок» та інших учасників розподілу коштів на отримання належної їм частки від проданої відповідачем 2 відповідачу 3 у грудні 2014 року електроенергії, що призвело до заподіяння шкоди всьому енергетичному сектору.

Представник третьої особи 2 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених позивачем, просив задовольнити позов.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.08.2007 між ДП "Енергоринок" та ВАТ "Запоріжжяобленерго" укладено договір купівлі-продажу електроенергії №4243/02, за умовами якого ДП "Енергоринок" зобов'язалася продавати, а ВАТ "Запоріжжяобленерго" зобов'язалось купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

В подальшому, 01.09.2014 між ВАТ "Запоріжжяобленерго", як постачальником, та ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.. А.М. Кузьміна», укладено договір про постачання електричної енергії №2/11140506 у відповідності до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю , зазначеною у Додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1 Договору постачання електричної енергії).

Згідно п. 2.3.4 Договору постачання електричної енергії споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатку №5 «Графік зняття показників розрахункових засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства.

Відповідно до положень п. 1 Порядку розрахунків за активну електричну енергію (додаток №4 до Договору постачання електричної енергії) розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний у п. 10 Договору поставки - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - для сплати за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, кошти за недораховану електричну енергію та ін. №01 в Філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 313957, .

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, у зв'язку з неналежним виконанням ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» своїх зобов'язань із оплати спожитої у грудні 2014 року електричної енергії у останнього утворилась заборгованість перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" у розмірі 38035362,24 грн.

Судом також встановлено, що 05.01.2015 між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (первісний кредитор), ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (новий кредитор) та ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (боржник), укладено договір про відступлення права вимоги №01/05150023 (Договір про відступлення права вимоги), відповідно до п.1.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» щодо заборгованості за договором про постачання електричної енергії №2/11140506 від 01.09.2014 за спожиту електричну енергію у грудні 2014 року в частині суми 38035362,24 грн.

Згідно з п. 1.2 Договору про відступлення права вимоги до ПАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" переходять права ВАТ "Запоріжжяобленерго", як первісного кредитора, за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договору в сумі, визначеній п.1.1 цього Договору.

Пунктами 2.1 та 2.4 Договору про відступлення права вимоги передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредиторові, на його вимогу, копії всіх документів, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання цього Договору, а новий кредитор зобов'язаний сплатити 38035362,24 грн. первісному кредиторові у повному обсязі до 31.12.2015.

У пункті 2.5 Договору уступки сторони встановили, що умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги.

06.01.2015 між ПрАТ «Холдингова компанія «Енергомережа» та ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» укладено договір №02/05150022 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №01 від 05.01.2015, відповідно до п.п. 3.1 - 3.3 якого відповідач 3 зобов'язується сплатити відповідачу 1 у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок останнього зобов'язання за основним договором з дисконтом 5%, в сумі 36133594,13 грн. 16.01.2015.

На виконання вказаного договору, грошові кошти у розмірі 36133594,13 грн. було перераховано відповідачу 1 відповідачем 3 15.01.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку ПАТ «Дніпроспецсталь» та не заперечується представниками сторін.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, станом на дату розгляду даної справи відсутні докази належного виконання ПрАТ «Енергомережа» зобов'язання зі сплати на користь відповідача 2 суми за відступлення права вимоги у передбачений Договором уступки строк. Зокрема відповідно до платіжного доручення №2013 від 18.03.2016 відповідачем 1 сплачено 44362,24 грн.

Відповідно до преамбули Закону України "Про електроенергетику" цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Закон України "Про електроенергетику" регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням (стаття 1 цього Закону).

Тобто, приписи Закону України "Про електроенергетику" є спеціальними нормами по відношенню до приписів Цивільного кодексу України, які підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Статтею 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема відповідно до п. 4 ч. 1 цієї статті, таким принципом є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Приписами ч. 2 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Згідно з Переліком поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих в установах уповноваженого банку - AT "Ощадбанк" оптовому постачальнику електричної енергії, енергопостачальним компаніям (ліцензіати НКРЕ з постачання електричної енергії за регульованим тарифом) та їх структурним підрозділам, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 27.12.2011 №112 (далі - Перелік поточних рахунків), ВАТ "Запоріжжяобленерго" для проведення розрахунків за спожиту електроенергію відкрито поточний рахунок із спеціальним режимом використання №01 у ОПЕРВ філії - Запорізьке ОУ AT Ощадбанк".

Частиною 8 статті 26 Закону України "Про електроенергетику" встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Пунктом 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000, визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

Аналогічний припис міститься у п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996, відповідно до якого для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Пунктом 6.3 вказаних Правил встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

З наведених приписів законодавства вбачається, що законодавцем в імперативному порядку визначено обов'язок споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Таким чином, зазначеними положеннями Закону України "Про електроенергетику" та ПКЕЕ визначено порядок розрахунків між споживачем електричної енергії та енергопостачальником, які проводяться виключно шляхом перерахування споживачем електричної енергії коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

При цьому, виходячи з наведених положень, грошові кошти за електричну енергію не можуть бути сплачені споживачем на будь-який інший рахунок.

На виконання вказаних правових норм, сторонами у пункті 1 Порядку розрахунків за активну електричну енергію (додаток №4 до Договору поставки) визначено, що розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання №01 в Філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 313957, .

Отже, як нормами законодавства, так і положеннями Договору поставки передбачено отримання постачальником (відповідачем 2) оплати спожитої електричної енергії безпосередньо від споживача (відповідача 3) шляхом їх перерахунку на рахунок із спеціальним режимом використання, вказаним у п. 10 Договору поставки.

В той же час, умовами Договору відступлення права вимоги та договору про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги визначено зобов'язання споживача - ПАТ «Завод «Дніпроспецсталь» сплатити заборгованість за поставлену ВАТ «Запоріжжяобленерго» електричну енергію не постачальнику, а іншій особі - ПАТ «Холдингова компанія «Енергомережа».

На виконання Договору відступлення права вимоги відповідачем 3 було перераховано кошти за спожиту електроенергію відповідачу 1 відповідно до умов договору №02/05150022 від 05.01.2015 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги.

При цьому, виконання споживачем свого зобов'язання за договором №02/05150022 від 05.01.2015 не є тотожним виконанню зобов'язання за Договором постачання електричної енергії, оскільки метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, внаслідок укладання спірного договору відступлення права вимоги та договору про порядок розрахунків за договором відступлення права вимоги, кошти за спожиту електроенергію були отримані третьою особою, яка не є постачальником, проте яка взяла на себе зобов'язання зі сплати коштів за відступлене право вимоги за Договором уступки, тобто з іншої підстави (інше цільове призначення коштів), ніж підлягають сплаті постачальнику відповідно до вимог законодавства.

Тобто, відповідачами при укладенні спірного правочину було порушено наведені приписи законодавства як в частині обов'язку боржника сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику, так в частині обов'язку сплатити кошти на рахунок, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Посилання відповідачів на приписи Цивільного кодексу України, в яких відсутня заборона та/або не передбачено отримання дозволу на укладення договорів відступлення права вимоги, яке виникає в зобов'язаннях з постачання електричної енергії судом до уваги не приймається, оскільки умови Договору відступлення права вимоги в частині проведення розрахунків за спожиту електроенергію суперечать імперативним приписам ст. 15-1, 26 Закону України «Про електроенергію», п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» № 9 від 06.11.2009, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, відсутність у чинному законодавстві заборони відчуження права вимоги, яке виникає в зобов'язаннях з постачання електричної енергії, не є єдиною та достатньою умовою правомірності такого правочину відчуження.

Щодо посилань відповідачів на відсутність порушення приписів законодавства в частині зміни встановленого законодавством порядку розрахунків за поставлену електричну енергію, оскільки умовами Договору уступки передбачено сплату відповідачем 1 на рахунок із спеціальним режимом використання відповідача 2 суми у розмірі 38035362,24 грн. (яка дорівнює розміру заборгованості відповідача 3 перед відповідачем 2), суд зазначає таке.

З огляду на встановлені законодавством обмеження щодо кола осіб, які повинні сплачувати та отримувати таку оплату спожитої електроенергії та порядку проведення розрахунків за електричну енергію, а також приймаючи до уваги відмінність підстави перерахунку спірних коштів встановленій законодавством, то виконання відповідачем 1 свого грошового зобов'язання за Договором уступки перед відповідачем 2 у сумі рівній заборгованості відповідача 3 не спростовує наявність правопорушення, яке полягає у зміні алгоритму розрахунків за електричну енергію між відповідачем 3 та відповідачем 1, оскільки наслідком такої сплати є припинення обов'язку відповідача 3 перед відповідачем 2, проте не має наслідком отримання відповідачем 2 коштів за спожиту відповідачем 3 електроенергію.

Крім того, відповідачами не надано суду доказів виконання відповідачем 1 свого зобов'язання з оплати відступленого права вимоги у сумі 38035362,24 грн. відповідачу 2 у визначений даним договором строк до 31.12.2015 шляхом перерахунку вказаних коштів на рахунок ВАТ «Запоріжжяобленерго» із спеціальним режимом використання, який визначений п. 10 Договору поставки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, викладене, зокрема укладення відповідачами Договору відступлення права вимоги, яким в порушення ст. 15, 26 Закону України «Про електроенергію», п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією було змінено порядок (алгоритм) розрахунків за електричну енергію, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про визнання спірного договору відступлення права вимоги недійсним.

Згідно абзацу 5 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» № 9 від 06.11.2009 у відповідності до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Тобто, правом на оскарження дійсності правочину наділений не всі особи, а лише його сторони, або особа, права та інтереси якої були порушені (можуть бути порушені) внаслідок його укладення.

Пунктом 13 статті 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» встановлено, що за наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Таким правом Національне антикорупційне бюро України також наділене в силу приписів ст. 129 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, чітке нормативне регулювання порядку та підстав подання позову Національним антикорупційним бюро України про визнання правочину, укладеного іншими особами, недійсним відсутнє у відповідному Законі.

В той же час, статтею 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Приймаючи до уваги обов'язки Національного антикорупційного бюро України, передбачені ст. 16 Закону, цілком обґрунтованим є висновок, що вказаний орган в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі, шляхом подання відповідного позову до суду) виключно у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 2 та відповідач 3 змінили порядок розрахунків за Договором поставки шляхом залучення приватної особи в якості посередника, що прямо суперечить приписам ст. 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику»,

у зв'язку з чим Національним антикорупційним бюро України було порушене кримінальне провадження №0000001, а також проводиться досудове розслідування у даному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Приймаючи до уваги зобов'язання держави Україна за Конвенцією ООН проти корупції (ратифікована Законом України від 18.10.2006 р. №251-V), зокрема в частині забезпечення проведення ефективної скоординованої політики протидії корупції (ч. 1 ст. 5), надання такому органу (створеному з метою протидії корупції) можливості виконувати свої функції ефективно (ч. 2 ст. 6), запобігання зловживанню процедурами, які регулюють діяльність приватних юридичних осіб (п. d ч. 2 ст. 12), то попередження, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень в публічній і приватній сферах суспільних відносин є пріоритетним завданням держави України, а відтак наявність ознак такого правопорушення у відповідному правочині є порушенням інтересів держави.

Таким чином, з аналізу наведених положень Закону та Конвенції, завдань та мети діяльності даного органу вбачається, що Національне антикорупційне бюро України за наявності ознак корупційного діяння зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі шляхом подання позову, а сам факт виявлення таких ознак у відповідних правовідносинах свідчить про порушення інтересів держави, тому необхідність окремо мотивувати підстави звернення останнього з відповідним позовом до суду відсутня.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 05.01.2015 №01/05150023, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа", та Публічним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 12; ідентифікаційний код 32113410) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280) витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код 00130926) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Василя Сурикова, буд. 3; ідентифікаційний код 39751280) витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (69008, Запорізька обл., м. Запоріжжя, Південне шосе, буд.81; ідентифікаційний код 00186536) витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 08.04.2016

Суддя Я.В. Маринченко