номер провадження справи 27/25/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016 Справа № 908/557/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Запорожпроект (69035 АДРЕСА_1; адреса для листування: 69005 м. Запоріжжя, Патріотична, 49, оф. 36)

до Товариства з обмеженою відповідальністю АТТА (69006 м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, б. 10, кв. 21)

про стягнення 3 000 грн. 00 коп. заборгованості

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, договір б/н від 20.11.2015р.

від відповідача: не зявився

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю Запорожпроект, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю АТТА, м. Запоріжжя про стягнення 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором № 208.В від 10.08.2015р. на виконання проектних робіт та 5 000 грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2016р., справу № 908/557/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 29.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/227/16, присвоєно справі номер провадження 27/25/16 та призначено судове засідання на 21.03.2016р.

Ухвалою суду від 21.03.2016р. розгляд справи відкладався на 04.04.2016р., у звязку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

04.04.2016р. продовжено розгляд справи № 908/557/16.

До початку розгляду справи представник позивача заявив клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 04.04.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях, наданих до канцелярії суду 21.03.2016р. (додані до матеріалів справи).

Просить суд стягнути з відповідача 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором № 208.В від 10.08.2015р. на виконання проектних робіт та 5 000 грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката.

Представник відповідача у судові засідання, відкриті 21.03.2016р. та 04.04.2016р. не зявився, вимог суду не виконав, письмового відзиву не надав, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином. Клопотань про розгляд справи без відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи. Ухвалу суду про порушення провадження у справі та призначення судового засідання на 21.03.2016р. та ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 04.04.2016р., надіслано на адресу відповідача: 69006 м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, б. 10, кв. 21, зазначену у позовній заяві.

До господарського суду повернулася ухвала про порушення провадження у справі, яка була адресована відповідача, з відміткою пошти «адресат за отримання не зявився».

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно розяснень Вищого Господарського Суду України, які викладені в інформаційному листі від 15.03.2010 року № 01-08/140 Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві неявка в судові засідання учасників судового процесу (сторін), ненадання витребуваних судом документів та доказів, необхідних для повного розгляду справи подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, може розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Розяснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002 р. Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких розяснень президії Вищого арбітражного суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання не звільняє відповідача від виконання вимог суду, викладених в ухвалах суду і направлення суду витребуваних матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує коло осіб, які можуть зявитися в судове засідання та представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю АТТА, згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач свої зобовязання не виконав, не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, заслухавши позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 10.08.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Запорожпроект (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю АТТА (замовник) укладено договір на виконання проектних робіт № 208.В.

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник взяв на себе зобов'язання своїми силами і засобам, за рахунок замовника виконати розрахунок водогосподарського балансу підприємства та опитний лист, підготувати документи для отримання технічних умов у КП «Водоканал» м. Запоріжжя, виконати проектні роботи - робочий проект (надалі - РП, розділ ЗВК), узгодити РП у КП «Водоканал» м. Запоріжжя, розробити робочу схему розподілу меж балансової належності мереж водопостачання та водовідведення по об'єкту, що знаходиться: м. Запоріжжя, вул. Сєдова, 6.11, будівля 11, літ. Г-2», а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи і сплатити підряднику вартість виконаних робіт.

Згідно п. 1.2 договору результатом виконання проектних робіт по обєкту є виготовлена підрядником проектна документація робочий проект та схема розподілу меж балансової належності мереж водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п.2.5 договору підрядник зобов'язується не пізніше 5-х-робочих днів після настання кінцевого терміну, визначеного у п. 5.1 договору, передати замовнику результати виконаних робіт: робочий проект на паперовому носії у 4 примірниках, схему меж балансової належності мереж водопостачання та водовідведення на паперовому носії у 5 примірниках згідно ОСОБА_2 приймання-передачі.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна договору складала 3 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ складає 500 грн. 00 коп.

Пунктами 3.2, 3.3 договору сторонами узгоджено, що замовник повинен сплатити на користь підрядника передоплату в розмірі 50% від вартості договору та остаточний розрахунок здійснити в момент передачі підрядником результату виконаних робіт згідно договору за ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно п. 2.2 договору підрядник повинен був приступити до виконання робіт не пізніше 3-х робочих днів з моменти отримання від замовника вихідних даних, визначених у п. 2.1 договору. Строк виконання робіт встановлювався п. 5.1 договору та складав 30 робочих днів з моменту надання замовником вихідних даних.

Відповідно до п. 2.1 договору замовник повинен був надати підряднику вихідні дані (завдання на проектування, а також інші вихідні дані) щодо об'єктів, визначених у п. 1.1 цього договору, в строк не пізніше 10 робочих днів з дня підписання договору.

У зв'язку з несвоєчасною передачею замовником вихідних даних підряднику, строк виконання робіт був продовжений на строк затримки передачі таких документів.

Позивач у судовому засіданні та у позовній заяві зазначив, що неодноразово повідомляв в телефонному режимі представників ТОВ «АТТА» про готовність виконаних робіт та просило врегулювати питання щодо передачі проектної документації, прийняття виконаних робіт та їх оплату.

01 лютого 2016 року листом за вих. № 889/15 від 07.12.2015р. на адресу ТОВ «АТТА» були направлені результати робіт за договором № 208.В від 10.08.2015р., акт прийому-передачі проектної документації, акт надання послуг та рахунок на оплату робіт, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та чеком про відправку.

Згідно п. 2.6 договору замовник зобов'язувався не зволікати із прийманням результатів виконаних робіт та підписати ОСОБА_2 приймання-передачі протягом 5 робочих днів з моменту його надання. В разі не підписання ОСОБА_2 приймання-передачі в обумовлені договором строки та ненадання мотивованої відмови від його підписання з переліком недоліків, що підлягають усуненню, ОСОБА_2 приймання-передачі вважається підписаним, а роботи прийнятими.

Відповідач листи позивача залишив без відповіді та задоволення, заперечень проти прийняття робіт не надав.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Не зважаючи на те, що кожна із сторін договору прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, відповідач станом на день розгляду справи не сплатив вартість виконаних робіт за договором, в результаті чого заборгованість склала 3 000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором підряду.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонту речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідач не виконав умови договору підряду 643 від 18.07.2013р., факт виконання зобовязань за договором підряду відповідач належним чином не довів.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю АТТА, м. Запоріжжя 3 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором № 208.В від 10.08.2015р. на виконання проектних робіт є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката в розмірі 5 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката тощо.

Підпунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року, визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

20.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Запорожпроект та адвокатом ОСОБА_1, укладено договір про надання правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на оплату послуг адвоката до матеріалів справи надано оригінал квитанції № 1 від 02.02.2016р., згідно якої вартість наданих за цим договором послуг складає 5 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне зазначити, що при визначенні суми витрат на послуги адвоката, що підлягають до стягнення, слід дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги, закріпленого в Правилах адвокатської етики (схвалено Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України протоколом № 6/VI від 01.10.99р.). Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Відповідно до статті 33 Правилах адвокатської етики, гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жодний з факторів, вказаних у частині третій цієї статті, не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв'язку стосовно до обставин кожного конкретного випадку.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи вартості економних транспортних послуг, вартості оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; відомостей органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; а також враховуючи здатність кожної юридичної особи бути позивачем та відповідачем у суді відповідно до частини другої ст. 80 ЦК України, отримання позивачем юридичних послуг, пов'язаних з представленням інтересів останнього, не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір конкретного адвоката, який представлятиме його інтереси є його особистим правом; беручи до уваги ціну позову, тривалість розгляду і складність справи, кількість судових засідань, у яких приймав участь адвокат ОСОБА_1 як представник позивача, суд дійшов висновку про те, що розмір судових витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 5 000 грн. 00 коп. є не співрозмірними та завищеними, а тому суд вважає за доцільне покласти на відповідача витрати за послуги адвоката у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

На підставі статті 85 ГПК України 04.04.2016року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Запорожпроект, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю АТТА, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АТТА (69006 м. Запоріжжя, вул. Богдана Хмельницького, б. 10, кв. 21, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Запорожпроект (69035 АДРЕСА_1; адреса для листування: 69005 м. Запоріжжя, Патріотична, 49, оф. 36, ) 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. заборгованості, 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. витрат за послуги адвоката, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 07.04.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.