РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа №910/2021/16
За позовом Бучанської міської ради Київської області

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліана"

Про стягнення 789329,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: Павлівський В.В. (директор)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліана" про стягнення 789329,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому заподіяно збитки у вигляді упущеної вигоди, в зв'язку з тим, що відповідач відмовився укласти з ним договір про пайову участь (внесок) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча у редакції позивача. Оскільки, вказаний вище договір з вини відповідача не укладено, то позивач не отримав вигоду у сумі 789329,00 грн. у вигляді пайової участі (внеску) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.02.2016 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 02.03.2016 року.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 26.02.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував. Свої заперечення відповідач обґрунтовує наступним: до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію договір про пайову участь не був укладений, а позивач з відповідною пропозицією звернувся, після введення об'єкт будівництва в експлуатацію, що суперечить законодавству України; відповідач зазначає необґрунтованість заявленої до стягнення суми, оскільки, вона має визначатись договором на пайову участь, який не укладено; крім того типовий договір про пайову участь був затверджений після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, в зв'язку з чим відсутня вина відповідача у заявлених позивачем збитках. Відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог, в зв'язку з його спливом.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 02.03.2016 позивач надав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 23.03.2016 позивач подав заяву (клопотання) додаткові пояснення у справі, в яких позивач посилається на акт ревізії Державної фінансової інспекції в Київській області від 06.07.2015 року.

В судовому засіданні 23.03.2016, у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів, судом оголошено перерву до 11.04.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 06.04.2016 відповідач надав відзив на заяву додаткові пояснення по справі, в якому зазначив, що розрахунок суми пайової участі не ґрунтується на законі.

В судове засідання 11.04.2016 представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2011 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліана" в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № КС 3. Реконструкція приміщень виробничо-складського комплексу ТОВ "Ліана" у Київській області, м. Буча, вулиця Кірова, 1.

До матеріалів справи надано свідоцтво про право власності на майно від 02.03.2012 про реєстрацію за відповідачем права приватної власності на виробничо-складські приміщення у Київській області, м. Буча, вулиця Кірова, 1.

02.09.2015 позивач звернувся до відповідача з листом №04-9/872 про необхідність звернення до виконавчого комітету Бучанської міської ради з приводу укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури (копія листа міститься в матеріалах справи).

До матеріалів справи надано розрахунок, проведений КП "Бучабудзамовник", величини пайової участі на розвиток інфраструктури міста Буча по об'єкту реконструкції виробничо-складські приміщення у Київській області, м. Буча, вулиця Кірова, 1, замовник ТОВ "Ліана", відповідно до якого величина пайової участі складає 789329,00 грн.

Спір у даній справі виник у зв'язку із тим, що відповідач ухиляється від укладення з позивачем обов'язкового в силу закону договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Бучі, в зв'язку з чим позивач поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 789329,00 грн.

Законом України "Про регулювання містобудівельної діяльності" унормовані правові та організаційні основи містобудівельної діяльності в Україні.

Відповідно до ч.3 ст.179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно п. 2, 3, 5, 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ( в редакції чинній на момент прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно з приписами ч.ч. 2, 3, 5, 9 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, нормами чинного на момент розгляду справи та чинного на момент прийняття об'єкта в експлуатацію законодавства та Положенням встановлено обов'язок замовників будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та перерахування до відповідного місцевого бюджету розміру внеску пайової участі, визначеного договором. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі перераховуються замовником також до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

На виконання вимог ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" Бучанською міською радою Київської області прийнято рішенням 29.03.2012 року № 609-23-УІ "Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча" та затверджено типовий договір про пайову участь. Рішенням від 25.06.2015 № 2273-72-УІ було внесено зміни до рішення №609-23-УІ від 29.03.2012.

Відповідно до п. 2.1, 3.2 Порядку сплати пайової участі замовника в розвитку інфраструктури міста Буча (далі - Порядок), будівництво - спорудження нового об'єкта, а також реконструкція (у тому числі зміна функціонального призначення житлових приміщень на нежитлові), розширення, добудова, надбудова існуючих об'єктів. Пайова участь замовника у розвитку інфраструктури м. Буча полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до міського бюджету коштів для забезпечення розвитку і створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Буча. Замовник залучається до участі у розвитку інфраструктури міста на підставі договору про пайову участь.

Відповідно до п. 5.1 Порядку (в редакції рішення від 25.06.2015 № 2273-72-УІ), пайовий внесок сплачується на підставі договору про пайову участь замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, що укладається між замовником будівництва та Бучанською міською радою в період видачі відділом містобудування та архітектури Бучанської міської ради містобудівних умов та обмежень щодо забудови земельної ділянки. У випадку, якщо містобудівні умови та обмеження видані до прийняття даного рішення, договір укладається на будь-якій стадії будівництва, в тому числі після введення об'єкту в експлуатацію. Договір укладається не пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення.

Судом не застосовується п. 5.1 Порядку в частині щодо можливості укладення договору на пайову участь на будь-якій стадії будівництва, навіть після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, оскільки вказане положення прямо суперечить ст.. 40 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності".

Відповідно до п.п.2,11,12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМ України від 13.04.2011 № 461 ( в редакції чинній на момент прийняття об'єкта в експлуатацію) прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I - III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами (далі - Інспекція) поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація). Датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Судом встановлено, що об'єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію 26.12.2011, що підтверджується декларацією № КС 3. Відомості про недійсність даної декларації чи її оспорювання в суді у матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відповідно до ч.1 ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки порушника (порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору, чи деліктного правопорушення) ; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення.

Суд враховує, що для реєстрації декларації чинне на той час законодавство не вимагало як подання замовником договору про пайовий внесок у розвитку інфраструктури населеного пункту, так і не визначало відсутність такого договору в якості перешкоди для введення об'єкта в експлуатацію.

За таких обставин, укладення між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста не було обов'язковою передумовою для подальшого прийняття об'єкта в експлуатацію 26.12.2011.

При цьому, приписи ч.9 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які визначають граничний термін для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), є імперативними, тобто підлягають обов'язковому виконанню всіма учасниками спірних правовідносин, а не лише відповідачем як замовником будівництва.

У зв'язку з цим, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що замовник будівництва зобов'язаний був до прийняття об'єкта в експлуатацію звернутися до місцевого виконавчого органу для укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста і термін "до прийняття об'єкта в експлуатацію" стосується тільки замовника будівництва і що відповідні договори укладались з іншими замовниками будівництва, а не органу місцевого самоврядування, який, в разі невиконання згаданого обов'язку відповідачем, має повне право спонукати останнього в судовому порядку до укладання такого договору навіть після введення об'єкта в експлуатацію. Тим більше, що доказів звернення з відповідним позовом матеріали справи не містять.

Крім того, такі твердження позивача ґрунтуються виключно на помилковому довільному тлумаченні імперативної норми ч.9 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка не містить жодних застережень щодо непоширення відповідного граничного терміну стосовно позивача, Бучанської міської ради, уповноваженого здійснювати роботу щодо укладання договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Судом встановлено, що на час звернення позивача до відповідача у вересні 2015 року з вимогою про звернення з пропозицією укласти договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Буча, замовником вже були оформлені відповідні документи та об'єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію.

Суд зазначає, що проведення перевірки Державною фінансовою інспекцією в Київській області та складення за її результатами акту ревізії міського бюджету та фінансово-господарської діяльності Бучанської міської ради за період з 01.09.2011 по завершений місяць 2015 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2002 по 01.09.2011 від 06.07.2015 № 08-21/10, яким встановлено факт недоотримання пайової участі в розвитку інфраструктури м. Буча, не являється підставою для стягнення з відповідача суми збитків, оскільки суперечить законодавству.

З вказаного вище акту та листа від 02.09.2015 № 04-09/872 суд встановив, що позивач звернувся до відповідача з проханням ініціювати укладення договору пайової участі у вересні 2015 року. Тобто відповідні дії позивача мали місце вже після, а не до моменту введення об'єкта в експлуатацію (26.12.2011).

Наведене вище переконливо свідчить про те, що всупереч приписів ч.4 ст.623 ЦК України позивачем не вживалися своєчасні та належні заходи щодо одержання упущеної вигоди (величини пайового внеску), які враховуються судом при вирішенні спору про відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів.

Суд встановив, що до прийняття об'єкта в експлуатацію договір про пайову участь між сторонами укладений не був як на добровільних засадах, так і в судовому порядку, тоді як на момент звернення позивача до відповідача з пропозицією про укладення договору про пайову участь об'єкт вже прийнятий в експлуатацію. Оскільки, судом встановлено, що минув передбачений законом граничний термін для укладення такого виду договору (до введення об'єкта в експлуатацію), і чинне законодавство у сфері містобудування не передбачає можливість продовження чи відновлення цього терміну, то позов про стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів (величини пайового внеску) задоволенню не підлягає.

Наведене також випливає з вимог ч.ч.1,2 ст.14 ЦК України, згідно яких цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Зокрема, відповідач (замовник будівництва) не може бути примушений судом як до вчинення дій щодо укладення договору про пайову участь у створенні і розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Буча за межами законодавчо встановленого терміну, так і до внесення пайового внеску, обов'язок сплати якого виникає безпосередньо з договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Щодо застосування позовної давності, суд відзначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13.).

Оскільки судом не застосовується строк позовної давності, то пояснення позивача про причини пропуску позовної давності судом до уваги не приймаються, оскільки, не впливають на вирішення спору по суті.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові повністю, позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.04.2016

Суддя І.В.Усатенко