ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/674/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів,

до відповідача: Червоноградської центральної міської лікарні, м. Червоноград Львівської області,

про стягнення 1' 069,37 грн.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Зубкович Д.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Червоноградської центральної міської лікарні про стягнення 1' 069,37 грн.

Ухвалою суду від 14.03.2016р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 29.03.2016р. Розгляд справи відкладався на 05.04.2016р.

У судове засідання 05.04.2016р. представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив стягнути з відповідача 54,69 грн. 3% річних за період з 27.12.2014р. по 25.02.2015 р. та 1' 014,68 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2014р. по лютий 2015р., нарахованих відповідачу за невчасне виконання зобов'язання щодо оплати за виконані роботи.

У судове засідання 05.04.2016 р. представник відповідача повторно не з'явився, причин неприбуття не повідомив, хоч був належно повідомлений про час і дату проведення судових засідань, вимог ухвал суду не виконав, проти позову не заперечив, тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, в порядку статті 75 ГПК України, за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.01.2015р. у справі №914/4606/14 стягнуто з Червоноградської центральної міської лікарні на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 10' 910,64 грн. боргу, 2' 345,78 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2013р. по листопад 2014р., 596,63 грн. три відсотки річних за період з 31.01.2013р. по 26.12.2014р. та 1827,00 судового збору.

30.01.2015р. видано наказ на примусове виконання рішення суду.

Як убачається з банківської виписки про рух коштів по рахунку позивача, 26.02.2015р. відповідачем перераховано позивачу заборгованість згідно рішення суду у справі №914/4606/14.

Доказів погашення заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем в суд не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору підряду.

У силу статті 610, частини першої статті 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором, оскільки вчасно не здійснив оплату за виконану роботу. Судовим рішенням у справі №914/4606/14 також встановлено порушення відповідачем умов договору підряду щодо вчасної оплати виконаних робіт.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Оскільки рішенням суду від 15.01.2015р. стягнуто з відповідача інфляційні втрати по листопад 2014р., 3% річних по 26.12.2014р., а фактична оплати боргу була проведена тільки 26.02.2015р., вимога позивача про стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2014р. по лютий 2015р. та 3% річних за 27.12.2014р. по 25.02.2015р. є правомірною.

Суд відзначає, що судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України (аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016р. по справі №3-1276гс15).

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст.49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав,- на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Червоноградської центральної міської лікарні (80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Івасюка, буд.2, ідентифікаційний ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79015, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 54,69 грн. 3% річних, 1' 014,68 грн. інфляційних втрат та 1' 378,00 грн. сплаченого судового збору.

У судовому засіданні 05.04.2016р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 06.04.2016 р.

Суддя Яворський Б.І.