ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

07 квітня 2016 р.

Справа № 902/89/16

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 21030)

до:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 21032)

про стягнення 606 453,00 грн. збитків

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

позивача : не з'явився

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 606 453,00 грн. збитків у вигляді втраченої вигоди.

Ухвалою суду від 01.02.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/89/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 23.02.2015 року.

Ухвалами суду від 23.02.2016 року та 22.03.2016 року розгляд справи було відкладено, з об'єктивних причин.

В судове засідання 07.04.2016 року представник позивача не з'явився, про дату час та місце судового засідання належним чином повідомлений, про що свідчить поштове повідомлення копія якого міститься в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, документів витребуваних ухвалами суду не надав, причини своєї неявки не повідомив, при цьому, що про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином ухвалами суду від 23.02.2016 року та 22.03.2016 року, які надсилались останньому рекомендованою кореспонденцією.

Окрім того, при неявці відповідача в судове засідання суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 року № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 року № 75 (з подальшими змінами), перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 року № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвал, які наявні в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документів. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 являється власником адміністративного корпусу літера "А1", розміщеної за адресою АДРЕСА_3, яка складається із приміщень на I - поверсі: 1/2 частини приміщення 2-1 площею 1,25 кв.м., 1/2 частини приміщення 2-2 площею 17,5 кв.м., 1/2 частини приміщення 2-22 площею 1,2 кв.м. та приміщень з 2-3 по 2-20 загальною площею 252,95 кв.м. та частиною приміщень адміністративного корпусу, позначеної на плані літерою „А", що складає 51/1000 частки, загальною площею 539,8 кв.м., яка складається із приміщень II- поверху: приміщення 4-25, приміщення 4-26 по приміщення 4-33, ? частини приміщення 4-34, площею 3,5 кв.м., ? частини 4-1, площею 8,7 кв.м.; із приміщень ІІІ-поверху: приміщень 6-29 по приміщення 6-32, ? частини приміщення 6-33, площею 3,9 кв.м. 1/2 частини приміщень 6-1, площею 8,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_3.

Право власності на дане майно підтверджується зокрема:

21 листопада 2002 р. КП „Вінницьке обласне ОБТІ" було проведена державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу частини будівлі від 24.10.2002 року та записано в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 446, що складається з приміщень частини будівлі адміністративного корпусу літ. „А1", загальною площею 252,95 кв.м., за адресою:АДРЕСА_3;

приміщення адміністративного корпусу 51/1000 частка будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_3, зареєстровано за приватним підприємцем ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі рішення Третейського суду м. Вінниці 30.09.2004 р., про що є запис в реєстрову книгу № 1 дод., за реєстровим 35, що підтверджується реєстраційним посвідченням на об'єкт нерухомого майна.

Позивачка в позові зазначає, що з 2012 року відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2, займав вищезазначені приміщення самовільно, без договору чи дозволу власника, тим самим чинив останній перешкоди у користуванні майном. Рішенням господарського суду Вінницької області (головуючий суддя Яремчук Ю.О., суддя Маслій І.В., суддя Білоус В.В.) від 08 червня 2015 року у справі № 902/20/15 було задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про усунення перешкод у користуванні майном /т.1, а.с.203-210/. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні частиною будівлі адміністративного корпусу літера "А1", розміщеної за адресою АДРЕСА_3, яка складається із приміщень на I - поверсі: 1/2 частини приміщення 2-1 площею 1,25 кв.м., 1/2 частини приміщення 2-2 площею 17,5 кв.м., 1/2 частини приміщення 2-22 площею 1,2 кв.м. та приміщень з 2-3 по 2-20 загальною площею 252,95 кв.м. та частиною приміщень адміністративного корпусу, позначеної на плані літерою „А", що складає 51/1000 частки, загальною площею 539,8 кв.м., яка складається із приміщень II- поверху: приміщення 4-25, приміщення 4-26 по приміщення 4-33, ? частини приміщення 4-34, площею 3,5 кв.м., ? частини 4-1, площею 8,7 кв.м.; із приміщень ІІІ-поверху: приміщень 6-29 по приміщення 6-32, ? частини приміщення 6-33, площею 3,9 кв.м. 1/2 частини приміщень 6-1, площею 8,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_3, що перебуває у приватній власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом звільнення даного об'єкту нерухомого майна. Також було стягнуто з фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_4; код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_5; код ЄДРПОУ НОМЕР_2) 1218,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Позивачка стверджує, що в 2013 та 2015 роках до неї з письмовою заявою звертались ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 з пропозицією надати їм в оренду приміщення, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3 а оскільки відповідач незаконно користувався вищевказаним приміщенням, позивачка не мала змоги використовувати їх у власній підприємницькій діяльності або передати в оренду іншій особі.

Такими незаконними діями відповідач порушив право власності позивача чим завдав збитки у розмірі 606453,00 грн. Позивачка в позові зазначає, що дана сума складається із середнього розрахунку орендної плати за приміщення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у статті 225 Господарського кодексу України. Згідно з пунктом 1 якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обов'язку за договором є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд наголошує на тому, що вимоги про стягнення завданої шкоди можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення (постанова ВСУ від 28.02.2011р. у справі №3-65гс10).

Окрім того, приписами ст.623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Зі змісту вказаної норми випливає, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, судом встановлено, що позивачем взагалі не обґрунтовано та не надано доказів в підтвердження наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди.

В позовній заяві позивач стверджує, що в 2013 та 2015 роках до неї з письмовою заявою звертались ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 з пропозицією надати їм в оренду приміщення, які знаходяться за адресою АДРЕСА_3, м. Вінниця, а оскільки, відповідач незаконно користувався вищевказаним приміщенням, позивачка не мала змоги використовувати їх у власній підприємницькій діяльності або передати в оренду іншій особі. Як наслідок позивач не змогла отримати дохід від підприємницької діяльності.

Як уже зазначалось судом, відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірних приміщень з урахуванням середньомісячного прибутку за метр квадратний, який отримує позивач, з приміщень, які ним використовуються. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів, які б достовірно підтверджували вжиття позивачем комплексу заходів спрямованих на отримання доходів та наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача у вигляді упущеної вигоди.

На думку суду, в порушення вищезазначених норм позивачем не доведено елементи складу правопорушення, не надано належних доказів, які б достовірно підтверджували вжиття позивачем комплексу заходів спрямованих на отримання доходів, виходячи із наступного.

Враховуючи те, що позивачем не було доведено складу цивільного правопорушення, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми збитків.

В силу вимог ч. 1 та 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Обставини, викладені в позовній заяві, позивачем в силу вимог стст.33, 34 ГПК не доведено, будь-яких належних до допустимих доказів на підтвердження вимог не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в позові, із заявлених у ньому підстав.

У зв'язку з відмовою в позові, судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 11 квітня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (АДРЕСА_1, 21030)

3 - відповідачу (АДРЕСА_2, 21032)