ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Справа № 907/1137/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Вікторія-Транс, б/н від 22.01.2016р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016р.

у справі № 907/1137/15

за позовом приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування, м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Вікторія-Транс, с. Дешковиця Іршавського району Закарпатської області

про відшкодування шкоди в розмірі 9370,47 грн.

за участю представників сторін:

- від позивача не зявився;

- від відповідача ОСОБА_2

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України учасникам судового процесу розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016р. у справі №907/1137/15 (суддя Ушак І.Г.) повністю задоволено позов, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) Вікторія-Транс на користь приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) Просто-страхування 9370,47 грн. виплаченого страхового відшкодування та 1218,00 грн. у відшкодування витрат судових витрат.

Вказане рішення місцевого господарського суду обґрунтоване тим, що з огляду на фактичні обставини справи та положення ст.ст. 993, 1172, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", вимоги позивача у даній справі як страховика, що здійснив виплату страхового відшкодування до відповідача як власника та страхувальника забезпеченого транспортного засобу про регресне стягнення сплаченої суми 9370,47 грн. є правомірними.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ТзОВ «Вікторія-Транс» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що при прийнятті рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме допустив покликання на ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", які взагалі не регулюють спірні правовідносини. Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції було невірно застосовано положення пп. «ґ» пп. 38.1.1 п.38.1ст.ст. 38 і пп. 33.1.4 п.33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме застосовано їх до спірних правовідносин без врахування всіх обставин справи та всупереч висновкам Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.09.2015р. у справі №6-284цс15.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, ПрАТ «Просто-страхування» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначив, що неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст.33 та підпунктів пункту 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не може обмежувати встановлене ст. 38 цього Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника в разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду. Вказана правова позиція підтверджується відповідними висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014р. у справі №6-1цс14.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 139). Оскільки в справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи та зважаючи на те, що позивач свою позицію виклав у відзиві, письмових та усних поясненнях в попередніх судових засіданнях, судова колегія вважає за можливе завершити розгляд апеляційної скарги без представника позивача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

21.01.2013р. між АТ «Просто-страхування» (страховиком) та ТзОВ Вікторія-Транс (страхувальником) було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АЕ/0948552 (далі договір страхування відповідальності, а.с. 11). Забезпеченим транспортним засобом за договором страхування відповідальності визначено автомобіль МАN TGA 01, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Страховим випадком визначено подію, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Як вбачається з довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9300327, 10.11.2013р. в 14:15 год. на обїзній дорозі перед вїздом на КПП «Ужгород», сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів MAN TGA 01 (днз АО9749АС, власник ТзОВ «Вікторія Транс», водій ОСОБА_3І.) та DAF FT XF 105 (днз АХ9460ХТ, власник ТзОВ «Саноіл, водій ОСОБА_4М.) з напівпричепом SCHMITZ SPR24 (днз АХ3375ХР), внаслідок якої пошкодження отримали обидва автомобілі.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпаської області від 24.12.2013р. у справі №308/20869/13-п встановлено вину ОСОБА_3 у виникненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та зіткненні з напівпричепом SCHMITZ SPR24 (днз АХ3375ХР), у звязку з чим ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с. 24).

На момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, між ТзОВ „Саноіл (страхувальником) та ПАТ СК „КЮ БІ І Україна діяв договір добровільного страхування № СФS0021233 від 30.08.2013р. (а.с. 14-20), за умовами якого було застраховано майнові інтереси страхувальника як власника застрахованого майна, серед якого перебував також причіп SCHMITZ (днз АХ3375ХР).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ТзОВ „Саноіл зазнало матеріальної шкоди через пошкодження його власності на суму 13854,57 грн. (а.с. 25-34), у звязку з чим ПАТ „КЮ БІ І Україна виплатило ТзОВ „САНОІЛ страхове відшкодування у сумі 11679,57 грн., що підтверджується страховим актом та платіжним дорученням № 000029286 від 06.03.2014р. (а.с. 25, 26).

В подальшому, ПрАТ СК „КЮ БІ І Україна звернулось до ПрАТ Просто-страхування з регресною вимогою від 11.11.2014р. №R/L16199 про виплату страхового відшкодування у сумі 11679,57 грн. (а.с. 12-13).

Позивач визнав вказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що було складеного страховий акт № 96579 від 12.01.2015р. (а.с. 30), виплатив ПАТ „КЮ БІ І Україна у порядку регресу страхове відшкодування у сумі 9370,47 грн. (платіжне доручення № 425 від 04.03.2015р., а.с. 31) та звернувся, у свою чергу, із регресною вимогою до ТзОВ "Вікторія-транс", найманий працівник якого спричинив ДТП, про стягнення 9370,47 грн. (а.с. 39, 40).

Вказана вимога була мотивована тим, що відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду, у звязку з чим останній, відповідно до ст. 38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", має право подати регресний позов.

У звязку з подальшою несплатою заборгованості у строк, визначений у вимозі, ПрАТ Просто-страхування звернулося із позовом до господарського суду про стягнення з відповідача 9370,47 грн. затрат по виплаті страхового відшкодування.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що рішення суду слід скасувати, виходячи з наступного:

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПрАТ "Просто-страхування" до ТзОВ "Вікторія-транс" про стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування в розмірі 9370,47 грн.

Відповідно до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-284цс15 від 16.09.2015р. щодо практики застосування підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 та підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" викладено правову позицію, згідно з якою, якщо факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода, що відбулася 10.11.2013р. на обїзній дорозі м. Ужгород, перед вїздом на КПП «Ужгород», згідно із страховим актом № 96579 від 12.01.2015р. (а.с.37) визнана страховою; ОСОБА_3, водій транспортного засобу, належного ТзОВ "Вікторія-транс", притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 24); ПАТ "ПРОСТО-страхування" визнало даний страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування (а.с. 38). Водночас, у страховому акті № 96579 від 12.01.2015р. страховик зазначив, що про настання події він був повідомлений 09.04.2014р., документи зібрані в ході зясування обставин події повністю відповідають встановленому переліку обовязкових документів по ризику та забезпечують повне розкриття обставин події і визначення розміру збитку.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції неправильно застосував положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 і підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що призвело до неправильного вирішення спору.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що місцевим господарським судом в описовій частині рішення невірно було встановлено характер договірних відносин, які існували між позивачем та відповідачем по справі, а саме вказано, що між сторонами у справі було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, обєктом якого виступав застрахований автомобіль (натомість, між сторонами було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів). Так само, судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", які врегульовують відносини засновані на договорі майнового страхування.

Щодо покликання позивача на правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 12.02.2014р. у справі №6-1цс14, то попри твердження позивача про існуючу суперечність, вони жодним чином не спростовують правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 6-284цс15. Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у першій справі Верховним Судом України було розглянуто питання неузгодженості нумерації пунктів статей Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а у другій справі питання можливості покладення в основу ухвалення рішення про стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу тільки самого факту неповідомлення безпосередньо страхувальником страховика про настання страхового випадку за відсутності здійснення страховиком необґрунтованих виплат по страховому полюсу.

З обставин справи вбачається, що позивач не посилається на факт здійснення необґрунтованих виплат на користь потерпілих осіб та визнає факт настання страхового випадку, що виключає можливість покладення в основу рішення про стягнення затрат по виплаті страхового відшкодування самого факту неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку.

За таких обставин рішення господарського суду Закарпатської області у даній справі підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи місцевим господарським судом та перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Вікторія-Транс задоволити.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016р. у справі № 907/1137/15 скасувати. В позові приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства ПРОСТО-страхування (04050, м. Київ, вул. Герцена, 10, ідентифікаційний код 24745673) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Вікторія-Транс (90115, Закарпатська обл., Іршавський р-н, с.Дешковиця, вул.Гагаріна, 19, ідентифікаційний код 32427523) 1339,80 грн. судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку.

Місцевому господарському суду видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 05.04.2016р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.