КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа№ 910/30698/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

За участі представників сторін:

Від позивача: Кошліченко В.С.;

Від відповідача: Цегульська М.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі №910/30698/15 (суддя: Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікол"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн"

про стягнення 308 879, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 в справі № 910/30698/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікол" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з ТОВ "Сент Софія Констракшн" на користь ТОВ "Мікол" заборгованість у сумі 308 879 грн. 62 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 4 633 грн. 19 коп.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що відповідачем всупереч умов укладеного з позивачем договору не було здійснено у визначений строк розрахунок за виконані позивачем по договору роботи в сумі 308 879,62 грн., виконання яких підтверджується двосторонньо підписаними актами виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт. Крім того, в оскаржуваному рішенні судом встановлено обставини переривання трирічного строку позовної давності у відповідності до ст. 264 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2016, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі №910/30698/15 - скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову - відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а також прийнято на підставі неповно досліджених доказів. Так, апелянт вказував на те, що ним було заявлено про застосування до вимог позивача строку позовної давності згідно з ст.ст. 253-255 Цивільного кодексу України, проте судом необгрунтовано відмовлено відповідачу у його застосуванні з посиланням на його переривання. Крім того, апелянт вказує на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не було досліджено чи були реально виконані роботи позивачем за договором, а також необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про проведення у справі судової будівельно - технічної експертизи.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ТОВ "Сент Софія Констракшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі № 910/30698/15 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 апеляційну скаргу ТОВ "Сент Софія Констракшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі №910/30698/15 прийнято до провадження та порушено апеляційне провадження, розгляд справи № 910/30698/15 призначено на 15.03.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено до 29.03.2016.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні 29.03.2016 доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на його відповідність нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 01.03.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікол" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" (замовник) укладено договір підряду № 04/04-09.

Умовами п.п. 1.1, 1.2 договору сторони погодили, що підрядник зобов'язується відповідно до наданої замовником проектної документації, технічного завдання, Державних будівельних норм та умов договору на свій ризик, власними силами і механізмами виконати роботи по виготовленню та монтажу елементів обличкування торців балконних плит на прямих та радіусних ділянках алюмінієвим листом 1,5 мм. при будівництві житлового будинку по вул. Раїси Окіпної, 16-16а в Дніпровському районі м. Києва, а замовник зобов'язується надати підряднику матеріали, фронт робіт, прийняти роботи та оплатити їх у встановлений цим договором термін. Склад та обсяг робіт визначений у додатку № 1 до даного договору.

Датою початку виконання робіт по виготовленню є дата отримання підрядником авансу у сумі 306 045,72 грн. Загальний термін виконання всього обсягу робіт (виготовлення та монтаж) становить 5 місяців з моменту перерахування авансу (п. 2.1, 2.2.4 договору).

Згідно з п. 3.1 договірна ціна робіт складає 2 747 932,58 грн. (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.03.2011).

Відповідно до п. 7.2 договору після виконання всього обсягу робіт, підрядник надає замовнику на підпис акт виконаних робіт форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних робіт форми КБ-3. Замовник в порядку, передбаченому цим договором, підписує вищевказані документи і оплачує їх не пізніше 5 банківських днів з дати їх підписання.

Договір набуває чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. (п.п. 11.1, 11.2 договору).

27.04.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікол" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" (замовник) укладено додаткову угоду № 1 до договору підряду № 04/04-09, згідно якої сторони узгодили вартість додаткових робіт, а також розрахунки за них на підставі підписаних актів та довідок КБ-3.

17.03.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікол" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" (замовник) укладено додаткову угоду № 2 до договору підряду № 04/04-09, згідно якої сторони узгодили вартість додаткового обсягу робіт в сумі 1 523 749,72 грн. (п. 1), а також викладення пункту 2.1 договору в редакції, яка передбачала, що підрядник зобов'язаний приступити до виконання робіт з дати укладення договору і завершити виконання усіх робіт за договором в термін до 31.08.2011.

Також додатком № 1 до договору сторони обумовили площу та вартість підрядних робіт, а у подальшому - внесли зміни до договору підряду (в редакції додаткової угоди № 2 від 17.03.2011), якими погодили договірну ціну загалом в розмірі 2 747 932,58 грн., а додатком № 1 до додаткової угоди № 2 до договору визначили договірну вартість додаткових робіт в сумі 1 523 749,72 грн.

23.05.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікол" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" (замовник) укладено додаткову угоду № 3 до договору підряду № 04/04-09, згідно якої сторони узгодили, що замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов'язання виконати за плату додаткові роботи на об'єкті «Житловий будинок з підземним паркінгом на вул.. Р.Окіпної, 18, а саме: роботи по демонтажу та підшивці стель балконів», ціною 444 360,74 грн. (п. 1, п.2), авансовий платіж в сумі 353 952,00 грн. генпідрядник сплачує підряднику після підписання цієї додаткової угоди (п. 3), оплата ціни додаткових робіт здійснюється за фактично виконання роботи протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (п. 4), дата завершення додаткових робіт - 31.08.2011 (п. 5).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем, як підрядником, було виконано, а відповідачем, як замовником, було прийнято роботи за договором (з урахуванням додаткових угод) загалом в сумі 3 326 350,15 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в (№ 1 за березень 2009 року на суму 24 318,85 грн., № 1 за квітень 2009 на суму 23 154,70 грн., № 1 за травень 2009 на суму 17 372,12 грн., № 2 за травень 2009 на суму 2 100,50 грн., № 3 за червень 2009 на суму 36 356,73 грн., № 4 за червень 2009 на суму 6 100,62 грн., б/н за липень 2009 на суму 21 452,96 грн., б/н за вересень 2009 на суму 45 371,35 грн., № 6 за жовтень 2009 на суму 225 620,85 грн., б/н за листопад 2009 на суму 300 546,11 грн., за грудень 2009 на суму 18 986,58 грн., б/н за лютий 2010 на суму 64 955,28 грн., б/н за квітень 2010 на суму 354 660,79 грн., б/н за травень 2010 на суму 30 618,00 грн., б/н за червень 2010 на суму 59 953,98 грн., № 1 від 29.07.2011 за липень 2011 на суму 444 360,74 грн., № 2 від 29.07.2011 на суму 1 055 638,97 грн., № 3 від 30.08.2011 за серпень 2011 на суму 486 110,21 грн., № 4 від 30.08.2011 на суму 126 670,79 грн.) та довідками про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 (за березень 2009 на суму 24 318,85 грн., за квітень 2009 на суму 23 154,70 грн., за травень 2009 на суму 19 472,63 грн., за червень 2009 на суму 42 457,34 грн., за липень 2009 на суму 21 452,96 грн., за вересень 2009 на суму 45 371,35 грн., за жовтень 2009 на суму 225 620,84 грн., за листопад 2009 на суму 300 546,11 грн., за грудень 2009 на суму 18 986,58 грн., за лютий 2010 на суму 64 955,28 грн., за квітень 2010 на суму 354 660,79 грн., за травень 2010 на суму 30 618,00 грн., за червень 2010 на суму 59 953,58 грн., за липень 2011 (дата підписання 29.07.2011) на суму 1 499 999,71 грн., за серпень 2011 (дата підписання 30.08.2011) на суму 594 781,00 грн.), які підписані представниками позивача та відповідача, а також посвідчені печатками обох підприємств.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що акти приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за договором підряду № 04/04-09 (з урахуванням додаткових угод) підписані відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень. Також, оскільки подані позивачем вищенаведені акти виконаних підрядних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за період з березня 2009 по червень 2011 включно не містять чіткої календарної дати їх підписання, а тому суд апеляційної інстанції при розгляді справи дійшов висновку, що датою підписання відповідних щомісячних актів та довідок є остання дата відповідного місяця, за який їх оформлено. В свою чергу, акти КБ_2в та довідки КБ-3 за липень та серпень 2011 містять дати їх підписання (29.07.2011 та 30.08.2011), що враховується судом апеляційної інстанції при вирішенні даного спору.

Вищенаведені акти приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за договором підряду № 04/04-09 (з урахуванням додаткових угод) були витребувані судом апеляційної інстанції у позивача з урахуванням того, що процесуальний закон покладає на суд апеляційної інстанції обов'язок переглянути справу за наявними і додатково поданими доказами з метою встановлення дійсних обставин справи та правильного вирішення спору. При цьому, загальна сукупна сума актів виконаних підрядних робіт форми КБ-2в та довідок про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за період з березня 2009 по липень2011 включно відображена в останніх довідці КБ-3 та акті КБ-2в від серпня 2011 року.

В свою чергу, відповідачем було здійснено часткову оплату вартості виконаних позивачем робіт за договором, а саме: сплачено 3 017 470,53 грн., що представниками сторін не заперечувалось і підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (28.07.2011, 29.09.2011, 30.05.2012, 25.06.2012, 05.04.2013) та поясненнями представників сторін.

Крім того, позивачем для долучення до матеріалів справи було подано:

- акт звіряння взаємних розрахунків за договором за період 2013 р., в якому зафіксовано сальдо на користь позивача в сумі 308 879,62 грн., і який в графі «ТОВ «Сент Софія Констракшн» підписано зі сторони відповідача директором ОСОБА_5 і посвідчено печаткою відповідача, а в графі «ТОВ «Мікол» міститься печатка ТОВ «Мікол», проте, підпис особи, уповноваженої на підписання акту зі сторони позивача - відсутній, у зв'язку з чим вказаний акт звірки не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як належний доказ визнання відповідачем свого боргу перед позивачем в сумі 308 879,62 грн.;

- акт звіряння взаємних розрахунків за договором за період січень-жовтень 2014, в якому зафіксовано сальдо на користь позивача в сумі 308 879,62 грн., і який в графі «ТОВ «Сент Софія Констракшн» підписано зі сторони відповідача директором ОСОБА_5 і посвідчено печаткою відповідача, а в графі «ТОВ «Мікол» міститься підпис гол. Бухгалтера ОСОБА_6, посвідчений печаткою ТОВ «Мікол», у зв'язку з чим вказаний акт звірки приймається судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ в розумінні вимог ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визнання відповідачем боргу перед позивачем в сумі 308 879,62 грн., проте, оцінка вказаного акту здійснюється судом апеляційної інстанції також в сукупності з іншими доказами по справі з огляду на нижченаведене.

Як зазначав позивач у позові, останній акт виконаних підрядних робіт КБ-2в та довідка про вартість виконаних робіт форми КБ-3 за договором (з урахуванням додаткових угод) підписані сторонами 30.08.2011, проте розрахунок у повному обсязі за виконані роботи відповідачем у визначений договором строк не здійснено, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість в сумі 308 879,62 грн., про стягнення якої позивач і звернувся до суду з відповідним позовом.

18.01.2016 відповідачем через канцелярію місцевого господарського суду було подано заяву про застосування до вимог позивача трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 317 Господарського кодексу України загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Вимогами статті 854 Цивільного кодексу України визначено, що замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вимогами статті 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, довідка про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3) та акт прийому-передачі виконаних підрядних робіт форми КБ-2 за серпень 2011 року до договору були підписані сторонами 30.08.2011 без зауважень та заперечень. При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що довідка про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2011 містить посилання на те, що зафіксований в ній місячний обсяг робіт виконано за договором підряду № 04/04-09 від 01.03.2009 та додаткової угоди № 3 від 23.05.2011, яка визначала умови виконання додаткових робіт та встановила обов'язок відповідача щодо їх оплати протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами актів КБ-2в та довідок КБ-3, які як зазначалось вище, містять відмітки про їх підписання сторонами 30.08.2011, а отже, строк їх оплати відповідачем сплив 12.09.2011 включно, і відповідно, з 13.09.2011 відповідачем допущено прострочення виконання свого зобов'язання перед позивачем по здійсненню оплати, а також допущено порушення ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 193 Господарського кодексу України.

При цьому відповідно до п. 5.2 договору сторони погодили, що замовник протягом 5 робочих днів з дня одержання акту прийому-передачі виконаних підрядних робіт форми КБ-2 та довідки про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3), перевіряє достовірність поданих даних, підписує їх та надає підряднику або направляє підряднику письмову відмову від їх підписання з переліком виявлених недоліків та з зазначенням строків для їх усунення.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, будь-яких вмотивованих заперечень та зауважень до акту виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2011 відповідач не надав. Більш того, пунктом 5.2 договору сторони передбачили, що у випадку не підписання і не надання письмового обгрунтування відмови в підписанні актів приймання виконаних робіт та довідки, такі подані підрядником документи вважаються підписаними та підлягають безумовній оплаті.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підрядні роботи за договором підряду № 04/04-09 від 01.03.2009 виконані ТОВ "Мікол" зокрема на спірну суму 308 879,62 грн., прийняті відповідачем та підлягають безумовній оплаті за умовами укладеного сторонами правочину.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд обгрунтовано відхилив доводи відповідача про неналежне виконання робіт позивачем та заявлене у судовому засіданні представником ТОВ "Мікол" клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки спеціальні знання при вирішенні даного спору не є необхідними, а наявними у справі доказами (зокрема первинними документами, які підтверджують факт прийняття відповідачем робіт без будь-яких зауважень та заперечень, зокрема довідками про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3 та актами виконаних підрядних робіт КБ-2в) підтверджується факт виконання робіт позивачем та їх прийняття відповідача у відповідних обсягах.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає і те, що посилання представника відповідача (апелянта) на те, що на даний час є необхідним проведення відповідної судової будівельно - технічної експертизи щодо обсягів вказаних у актах робіт на предмет їх відповідності фактичним обсягам та якості, - жодним чином не впливає на обов'язок відповідача оплатити прийняті роботи і не скасує обов'язок такого по оплаті, оскільки чинним цивільним законодавством не передбачено звільнення замовника від покладеного на нього законом обов'язку з оплати виконаних робіт навіть при наявності певних недоліків, адже для їх усунення чинним законодавством передбачені окремі процедури захисту таких прав згідно вимог закону.

Відповідно до ст. ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Оскільки, судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідача виникла заборгованість за виконані роботи за договором підряду № 04/04-09 від 01.03.2009 р. у сумі 308 879,62 грн., а належних доказів оплати вказаної заборгованості відповідач не надав, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за договором підряду (з урахуванням додаткових угод) підлягають задоволенню.

В свою чергу, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, оскільки право такої вимоги виникло у позивача у 2011 році (з врахуванням того, що останній акт КБ-2в та довідку КБ-3 підписано сторонами 30.08.2011), а до суду він звернувся вже у 2015. Також, про необхідність застосування такого наголошується апелянтом і у апеляційній скарзі.

Розглянувши доводи апелянта в цій частині, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до абз. 1 п. 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Разом з тим, статтею 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 зазначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір або часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, довідка про вартість виконаних підрядних робіт (форми КБ-3) та акт прийому-передачі виконаних підрядних робіт форми КБ-2 за серпень 2011 року до договору були підписані сторонами 30.08.2011 без зауважень та заперечень. При цьому, суд апеляційної інстанції встановив, що довідка про вартість виконаних підрядних робіт за серпень 2011 містить посилання на те, що зафіксований в ній місячний обсяг робіт виконано за договором підряду № 04/04-09 від 01.03.2009 та додаткової угоди № 3 від 23.05.2011, яка визначала умови виконання додаткових робіт та встановила обов'язок відповідача щодо їх оплати протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами актів КБ-2в та довідок КБ-3, які як зазначалось вище, містять відмітки про їх підписання сторонами 30.08.2011, а отже, строк їх оплати відповідачем сплив 12.09.2011 включно, і відповідно, з 13.09.2011 відповідачем допущено прострочення виконання свого зобов'язання перед позивачем по здійсненню оплати, і саме 13.09.2011 розпочався трирічний строк позовної давності згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, який обмежувався 13.09.2014.

При цьому, з позовом ТОВ "Мікол" звернулось до суду 01.12.2015, про що свідчить відбиток штампу на конверті, в якому матеріали позову направлені до суду першої інстанції.

При цьому, судом встановлено, що остання часткова сплата заборгованості відповідачем була здійснена 05.04.2013, тобто в межах трирічного строку позовної давності, починаючи з 13.09.2011, а в подальшому, послідовно, починаючи з 05.04.2013 р., 31.12.2013 та 31.10.2014 відбулось переривання строку позовної давності за спірними правовідносинами, внаслідок здійснення відповідачем часткових оплат і з вказаних дат, трирічний строк позовної давності розпочинався заново, а той, що сплив, зарахуванню до нового строку не підлягав згідно з приписами ст. 264 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши в сукупності наявні у справі докази (зокрема, банківські виписки по особовому рахунку позивача, акт звіряння взаємних розрахунків за договором за період січень-жовтень 2014, в якому зафіксовано сальдо на користь позивача в сумі 308 879,62 грн., і який в графі «ТОВ «Сент Софія Констракшн» підписано зі сторони відповідача директором ОСОБА_5 і посвідчено печаткою відповідача, а в графі «ТОВ «Мікол» міститься підпис гол. Бухгалтера ОСОБА_6, посвідчений печаткою ТОВ «Мікол», підписані сторонами та посвідчені печатками довідки КБ-3 та акти КБ-2в) погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач звернувся з вимогою щодо сплати основної заборгованості у сумі 308 879,62 грн. в межах строку позовної давності.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт звірки взаєморозрахунків підписаний неповноважною особою суд відхиляє, оскільки діючим законодавством не передбачено заборони підписання актів звірки бухгалтером підприємства та не встановлено обов'язкового підписання акту звіряння лише керівниками суб'єктів господарювання. При цьому повноваження щодо здійснення бухгалтерського обліку покладаються саме на бухгалтера (головного бухгалтера).

Вказану позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 24.04.2007 р. по справі № 26/271 та Вищого господарського суду України від 15.09.2009 р. по справі № 8/39, від 27.02.2012 по справі № 20/5009/5311/11.

З матеріалів справи вбачається, що акт звіряння взаємних розрахунків за договором за період січень-жовтень 2014 з боку позивача було підписано головним бухгалтером ОСОБА_6, отже, зазначений акт звірки взаєморозрахунків підписано уповноваженою особою, яка має право на його підписання, і місцевим господарським судом обгрунтовано прийнято його до уваги при вирішенні спору. При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує і на тому, що вказаний акт звіряння взаємних розрахунків за договором за період січень-жовтень 2014 не є єдиним і беззаперечним доказом як наявності боргу відповідача перед позивачем в заявленій до стягнення сумі, так і доказом визнання відповідачем свого зобов'язання перед позивачем в сумі 308 879,62 грн. та переривання строку позовної давності, оскільки наявність боргу відповідача перед позивачем в сумі 308 879,62 грн. підтверджується іншими наявними у справі доказами, зокрема довідками КБ-3 та актами КБ-2в, які підписані сторонами та посвідчені печатками обох сторін без будь-яких зауважень та заперечень щодо вказаних у них обсягів та вартості виконаних робіт, а також частковими оплатами відповідачем заборгованості, яка погашалась відповідачем частинами протягом 2011 - 2013 років, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки по особовому рахунку позивача, які саме в сукупності оцінені судом апеляційної інстанції та прийняті як належні та допустимі докази в розумінні вимог ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 308 879,62 грн. є законною, обгрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає задоволенню повністю, що і було присуджено судом першої інстанції в оскаржуваному апелянтом рішенні.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини справи фактично не призвели до прийняття неправильного рішення, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному апелянтом рішенні щодо наявності обставин для присудження до стягнення з відповідача на корить позивача оспорюваної суми, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі №910/30698/15у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сент Софія Констракшн" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі №910/30698/15- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 по справі №910/30698/15- залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/30698/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова