РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2016Справа №910/4127/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.»

про 6352,48 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гавенко Г.В. - по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.» про стягнення 6352,48 грн., з яких основний борг в сумі 3708,72 грн., 3% річних в розмірі 131,80 грн., пеня в сумі 906,09 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1605,87 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2016р. року було порушено провадження у справі №910/4127/16 та призначено її до розгляду на 01.04.2016 року.

У судовому засіданні 01.04.2016р. представником надано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 01.04.2016р. не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, всіма правами, що передбачені Господарським процесуальним кодексом України, не скористався, проте, про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, відповідач не з'явився в судове засідання 01.04.2016 р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 01.04.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.» (покупець) було укладено договір поставки №823-КИЕ, відповідно до п.2.1 якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупця, а покупець приймати та оплачувати на умовах і у порядку, визначеному договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в накладних, які є невід'ємною частиною договору.

За умовами п.2.2 договору №823-КИЕ від 01.09.2010р. поставка товару на склад покупця здійснюється транспортом постачальника та за рахунок постачальника на умовах DDP (Інкотермс 2000).

Пунктом 2.3 укладеного між сторонами правочину передбачено, що право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару. Що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін накладної.

Ціни на товар вказуються у накладних, які є невід'ємною частиною договору. Оплата здійснюється в національній валюті виключно у формі безготівкових розрахунків (п.4.1 договору №823-КИЕ від 01.09.2010р.).

Згідно з п.4.2 договору №823-КИЕ від 01.09.2010р. покупець зобов'язаний оплачувати кожну партію переданого постачальником товару не пізніше тридцяти днів з дати її поставки.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28.02.2011р. Якщо жодна сторона не повідомить іншу за один місяць до дати закінчення строку дії договору, він вважається пролонгованим на наступний рік на тих самих умовах (п.8.1 договору №823-КИЕ від 01.09.2010р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №823-КИЕ від 01.09.2010р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки товару.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №823-КИЕ від 01.09.2010р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.» прийнято товар на загальну суму 3708,72 грн., що підтверджується накладними №5251 від 18.11.2014р. на суму 2217,60 грн. та №6206 від 20.11.2014р. на суму 1491,12 грн.

Відповідачем протягом розгляду справи обставини щодо належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» своїх обов'язків за договором №823-КИЕ від 01.09.2010р. в частині поставки товару на визначену вище суму спростовано не було.

Керуючись умовами п.4.2 договору №823-КИЕ від 01.09.2010р., суд дійшов висновку, що строк оплати товару поставленого позивачем відповідачу за видатковими накладними №5251 від 18.11.2014р. та №6206 від 20.11.2014р., настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.» своїх грошових зобов'язань за спірним правочином в частині оплати товару, отриманого згідно вищевказаний накладних, виконано не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 3708,72 грн.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів належного виконання своїх обов'язків за договором №823-КИЕ від 01.09.2010р. не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.» в частині стягнення основного боргу в сумі 3708,72 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд також дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення пені в розмірі 906,09 грн., інфляційних втрат в сумі 1605,87 грн. та 3% річних в розмірі 131,80 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

За умовами п.6.6 договору №823-КИЕ від 01.09.2010р. у випадку порушення покупцем строків, визначених п.4.2 (строк оплати товару), покупець оплачує постачальнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Контрагенти домовились про те, що неустойка розраховується та сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов'язань включаючи день повного розрахунку за поставлений товар.

Враховуючи порушення відповідачем строків внесення плати за товар, отриманий в межах договору №823-КИЕ від 01.09.2010р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню на загальну суму 906,09 грн.

Здійснивши перевірку наведених Товариством з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» розрахунку штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останній містить арифметичну помилку, а обґрунтованим є стягнення з відповідача пені на суму 906,08 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань з внесення плати за товар, отриманий у межах договору №823-КИЕ від 01.09.2010р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних на загальну суму 131,80 грн. та інфляційні втрати на суму 1605,87 грн.

Після проведення перевірки наведеного позивачем розрахунку 3% річних суд дійшов висновку щодо наявності у представленому розрахунку арифметичних помилок та наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 131,76 грн.

Одночасно, представлений заявником розрахунок інфляційних втрат є вірним, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роялті Ф.К.» (04119, м.Київ, вул.Зоологічна, буд.10, літ.«А», ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арда-Трейдинг» (49083, Дніпропетровська обл., м.Дніпропетровськ, вул.Собінова, буд.1, ) основний борг в сумі 3708,72 грн., пеню в розмірі 906,08 грн., 3% річних в розмірі 131,76 грн., інфляційні втрати в сумі 1605,87 грн. та судовий збір в сумі 1377,99 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

06.04.2016 р.

Суддя Спичак О.М.