РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №927/109/16

За позовом Державного підприємства "Прилуцьке лісове господарство"

до 1) Ічнянського районного дочірнього агролісогосподарського підприємства "Ічнярайагролісництво"

2) Чернігівської обласної державної адміністрації

3) Відділу держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області

про визнання протиправними та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта про право постійного користування земельною ділянкою

Суддя Демидов В.О.

Представники учасників судового процесу

від позивача - Денисенко С.В. (дов. №545 від 24.12.2015);

від відповідача 1 - Дубін В.І. (дов. №69 від 18.12.2015);

від відповідача 2 - не прибув;

від відповідача 3 - не прибув;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Прилуцьке лісове господарство" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до Ічнянського районного дочірнього агролісогосподарського підприємства "Ічнярайагролісництво", Чернігівської обласної державної адміністрації та Відділу держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області про визнання протиправними та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта про право постійного користування земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наявність розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 04.04.2012 №113 про надання позивачеві дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства на території Ічнянського району, в тому числі Ольшанської сільської ради. За доводами позивача на момент видачі вказаного розпорядження існувало розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.2010 №194, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Ічнянському районному дочірньому агролісогосподарському підприємству «Ічнярайагролісництво» для ведення лісового господарства в адміністративних межах Вільшанівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, на підставі якого першому відповідачеві 22.04.2011 видано Державний акт серії ЯЯ №376401 на право постійного користування земельною ділянкою. Як зазначає позивач, земельна ділянка, що знаходиться у постійному користуванні першого відповідача, також відповідно до планово-картографічних матеріалів знаходиться у користуванні позивача у справі, що, на думку позивача, є підставою для скасування зазначеного вище розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.2010 №194 та визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011.

Письмовим відзивом від 11.03.2016 №9-28-99.4-819/2-16 на позовну заяву Відділ держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області повідомив, що відповідач 3 не мав жодних правових підстав для прийняття рішень щодо вилучення або надання земельних ділянок Ічнянському районному дочірньому агролісогосподарському підприємству «Ічнярайагролісництво» і відповідних рішень відповідач 3 не приймав, оскільки до його функцій законом віднесено лише державну реєстрацію наявних прав на землю, а не розпорядження земельними ділянками. З посиланням на вказані обставини відповідач 3 просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та розглянути справу за відсутності представника відповідача 3.

Письмовим відзивом від 16.03.2016 №10-05/1307 Чернігівська обласна державна адміністрація проти позовних вимог заперечує, посилаючись, зокрема, на положення ст. 126 Земельного кодексу України, відповідно до яких право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За доводами відповідача 2 спірна земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні відповідача 1 відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011, який є єдиний правовстановлюючим документом щодо зазначеної у ньому земельної ділянки. Як зазначає відповідач 2, позивачем не надано документів, які б посвідчували його право на спірну земельну ділянку, та, як наслідок, не надано доказів порушення його прав. Відповідач 3 просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач 1 письмовим відзивом від 17.03.2016 на позовну заяву проти вимог позову заперечив та просив у позові відмовити, посилаючись на те, що пунктом 1 рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» у постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства надано земельні ділянки, що були у постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу. Відповідачу 1 у постійне користування надано 8663,0 га на території Ічнянського району. У 2009 році для відповідача 1 розроблено технічну документацію зі складання державних актів на право постійного користування землею на території Вільшанівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області. Розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.2010 №194 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відповідача 1, а в подальшому відповідачу 1 виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011. Кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0156. Зовнішні межі спірної земельної ділянки погоджено згідно відповідного Акту. Як зазначив відповідач 1, право постійного користування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, визначених законодавством, наявність яких не доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.02.2016 порушено провадження у справі №927/109/16, розгляд справи призначено на 18.02.2016.

15.02.2016 представником відповідача 2 через загальний відділ господарського суду Чернігівської області подано клопотання про передачу справи №927/109/16 за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 матеріали справи №927/109/16 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Відповідно до вимог ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматичного розподілу справа №927/109/16 була передана на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.2016 справу №927/109/16 призначено до розгляду на 17.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд справи відкладено на 31.03.2016.

В судове засідання 31.03.2016 прибули представники позивача та 1 відповідача. 2 відповідач та 3 відповідач явку представників в судове засідання не забезпечили, про час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином шляхом надсилання за їх належними юридичними адресами ухвали господарського суду.

Письмовим клопотанням від 17.03.2016 №10-05/1326 відповідач 2 просив суд розглядати справу за відсутності представника відповідача 2.

Телеграмою від 30.03.2016 відповідач 3 просив розглядати справу без його участі.

З урахуванням фактичних обставин справи, думок присутніх в судовому засіданні учасників судового процесу суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши обставини справи, надані докази, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

Пунктом 1 рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» у постійне користування відповідачеві 1 для ведення лісового господарства надано земельні ділянки, у тому числі земельну ділянку площею 8663,0 га на території Ічнянського району, із числа земельних ділянок, що були у постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу.

Розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.2010 №194 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відповідача 1, а в подальшому відповідачу 1 виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011. Кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0156. Зовнішні межі спірної земельної ділянки погоджено згідно відповідного Акту, наявного у матеріалах справи.

Розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 04.04.2012 №113 позивачеві надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства на території Ічнянського району, в тому числі Вільшанівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області.

Позивач звернувся до Відділу держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області з метою реєстрації права користування земельною ділянкою, проте рішенням відповідача 3 від 15.04.2015 позивачеві у внесенні відомостей до Державнго земельного кадастру відмовлено з підстав наявності правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, а саме Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011, виданого відповідачу 1.

Посилаючись на наявність у нього фактичного права користування спірною земельною ділянкою та неправомірність надання її у постійне користування відповідачу 1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо надання земельних ділянок у власність або у користування передбачені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України, законами України «Про місцеве самоврядування», «Про місцеві державні адміністрації».

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на їх пленарних засіданнях районних та обласних рад здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» у постійне користування відповідачеві 1 для ведення лісового господарства надано земельні ділянки, у тому числі земельну ділянку площею 8663,0 га на території Ічнянського району, із числа земельних ділянок, що були у постійному користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили своє існування в процесі реформування, і належать до земель запасу.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

В межах визначених законом повноважень розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.2010 №194 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відповідача 1, а в подальшому відповідачу 1 виданий Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011 (кадастровий номер земельної ділянки :05:000:0156). При цьому зовнішні межі спірної земельної ділянки погоджено згідно відповідного Акту, наявного у матеріалах справи.

Вказані обставини учасниками судового процесу не спростовані та підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 116 та частини першої статті 125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як встановлено ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріали справи та її фактичні обставини свідчать, що спірна земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні відповідача 1 відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №376401 від 22.04.2011, який є єдиний правовстановлюючим документом щодо зазначеної у ньому земельної ділянки.

При цьому в процесі судового розгляду справи позивачем не надано документів, які б посвідчували його право на спірну земельну ділянку.

Посилання відповідача як на підставу позову на фактичне використання ним спірної земельної ділянки не може бути прийняте судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Наявність у позивача землевпорядної документації у вигляді картографічних даних судом до уваги не приймається, оскільки будь-яка землевпорядна документація, яка не є Державним актом про право користування земельною ділянкою, не є правовстановлюючим документом на таку земельну ділянку і не доводить право користування нею.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

При цьому право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування.

Оспорюване позивачем розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 02.07.2010 №194 прийняте на виконання рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду», яке є чинним і позивачем не оспорюється.

До того ж, оспорюване розпорядження відповідача 2 прийняте раніше, ніж розпорядження Чернігівської обласної державної адміністрації від 04.04.2012 №113, яким позивачеві надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства на території Ічнянського району.

Таким чином, станом на дату прийняття відповідачем 2 розпорядження від 02.07.2010 №194 у позивача було відсутнє право на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства на території Ічнянського району.

З урахуванням викладеного вище суд доходить висновку про недоведеність матеріалами справи, її фактичними обставинами наявності у позивача права користування спірною земельною ділянкою, та, відповідно, про відсутність будь-якого порушення права позивача щодо спірної земельної ділянки внаслідок відсутності такого права.

Право постійного користування відповідача 1 спірною земельною ділянкою є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, визначених законодавством, наявність яких не доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Позивачем також не доведено порушень його прав та вимог закону під час прийняття відповідачем 2 спірного розпорядження від 02.07.2010 №194.

Крім того, безпідставними є і вимоги позивача до Відділу держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області, оскільки до функцій відповідача 3 ст. 15 Земельного кодексу України віднесено лише державну реєстрацію наявних прав на землю, а не розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Позивачем не доведено протиправність відмови відповідача 3 позивачеві у реєстрації прав на спірну земельну ділянку.

Таким чином, у задоволенні позову до відповідачів слід відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову до Ічнянського районного дочірнього агролісогосподарського підприємства "Ічнярайагролісництво" відмовити у повному обсязі.

2. У задоволенні позову до Чернігівської обласної державної адміністрації відмовити у повному обсязі.

3. У задоволенні позову до Відділу держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області відмовити у повному обсязі.

4. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 31.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складення та підписання повного рішення - 04.04.2016.

Суддя В.О. Демидов