номер провадження справи 32/12/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 Справа № 908/174/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1; адреса для листування: 03035, АДРЕСА_2)

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34)

про стягнення 19696,52 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Якушев С.О., довіреність № 309 від 29.05.2013 р.

Суть спору:

До господарського суду Запорізької області звернувся Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про стягнення 19696,52 грн., які складаються з 512,73 грн. - 3% річних за користування грошовими коштами, 10733,40 грн. втрат від інфляції та 8450,39 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.01.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/174/16, присвоєно справі номер провадження 32/12/16, з призначенням судового засідання на 10.02.2016 р.

Ухвалою суду від 10.02.2016 р., за клопотанням відповідача строк розгляду спору було продовжено відповідно до ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено на 23.03.2016 р

Через канцелярію господарського суду Запорізької області 15.02.2016 р. надійшла заява (від 10.02.2016 р.) від представника позивача в якій зазначено, що позивач позов підтримав повністю та просить суд розглянути справу № 908/174/16 без присутності представника позивача.

Представник позивача в судове засідання 23.03.2016 р. не з'явився. Суд розглянувши подану позивачем заяву від 10.02.2016 р. про вирішення спору по суті без участі уповноважених представника позивача, суд вважає, що вона подана у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України, не суперечить правам та охоронюваним законом інтересам сторін та підлягає задоволенню судом.

В судовому засіданні 23.03.2016 р. оголошено перерву до 28.03.2016 р. для надання додаткових доказів відповідачем.

В обґрунтування правової позиції позивач посилається на ст.ст. 549, 598, 599, 625 ЦК України та норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив в повному обсязі та підтримав свої заперечення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

У засіданні суду 28.03.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.2013 р., водій ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_1, порушив вимоги Правил дорожнього руху внаслідок чого був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2. Дані обставини встановлені та підтверджуються довідкою № 9322500 про дорожньо-транспортну пригоду від 22.12.13 р., та Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2014 р. по справі № 336/59/14-п.

Транспортний засіб "ЗАЗ", д/н НОМЕР_3, який є другим учасником ДТП, застраховано в ТДВ "СК "АКСОР" за договором добровільного страхування № 0504.005128 від 06.12.2013 р. Згідно умов страхування на підставі заяви страхувальника від 24.12..13 р., страхового акту № 531 від 11.02.14 р., звіту № 16/01/14 про оцінку вартості матеріального збитку від 20.01.14 р. страхова компанія - ТДВ "СК "АКСОР" здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 29 925,60 грн. організації з ремонту авто потерпілого ОСОБА_5: 30 535,60 грн. (відновлювальний ремонт відповідно до звіту) - 610,00 грн. (франшиза по КАСКО) = 29 925,60 грн., на підставі рахунку № ЧП-000003 від 10.02.14 р. ПП ОСОБА_6

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_4, що підтверджується зазначеною вище постановою суду.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована відповідачем за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5911564.

ТДВ "СК "АКСОР" (первісний кредитор) переведено (відступлено) належне йому право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб, що виникло у нього внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами добровільного страхування, укладеними між ТДВ "СК "АКСОР" та страхувальниками, на користь ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) згідно договору про відступлення права вимоги від 20.06.14 р.

25.06.14 р. ТДВ "СК "АКСОР" (первісний кредитор) і ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) оформлено реєстр № 3 про передачу оригіналів регресної справи за договором добровільного страхування № 0504.005128 від 06.12.2013 р., страхувальник - ОСОБА_5, боржник - ОСОБА_4, дата страхового випадку 22.12.13 р., сума страхового відшкодування - 29925 грн.

10.11.2014 р. відповідачу надіслана заява (претензія) про виплату страхового відшкодування в порядку регресу № 5128 з проханням сплатити страхове відшкодування, що передбаченні ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яку відповідач отримав 14.11.2014 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до приписів п. 2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як зазначив позивач, що граничний строк прийняття рішення та виплати страхового відшкодування відповідачем був 13.02.2015 р.

Цим же пунктом ст. 6 згаданого Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Позивачем були надані відповідачу документи відповідно до ст. 35 згаданого Закону, однак, відповідач в порушення п. 2 ст. 36 Закону не здійснив виплату страхового відшкодування впродовж 90 днів.

Позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду Запорізької області у справі № 908/1027-15-г від 20.04.2015 р. позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" страхового відшкодування у розмірі 29425,60 грн. задоволені в повному обсязі.

Рішення суду виконано боржником 14.09.2015 р., про що свідчить банківська виписка.

За несвоєчасну сплату відповідачем страхового відшкодування позивач нарахував 8450,39 грн. пені за період з 14.02.2015 р. по 13.08.2015 р. на підставі ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також 512,73 грн. 3% річних за період з 14.02.2015 р. по 13.09.2015 р. та 10733,40 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2015 р. по червень 2015 р. на підставі ст. 625 ЦК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення штрафних та компенсаційних санкцій не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: страхова компанія - ТДВ "СК "АКСОР", виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування отримала, та передала новому кредитору ФОП ОСОБА_1 від останнього право вимоги до ТДВ "Страхова компанія "Кредо", яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди.

Таким чином, позивач, з урахуванням положень договору про відступлення права вимоги, реалізував своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до ТДВ "Страхова компанія "Кредо", оскільки за договором страхування відповідальності останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Разом із тим за правилами п. 35.1 ст. 35 Закону "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Наведена норма матеріального права регулює порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового кредитора обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі - ТДВ "Страхова компанія "Кредо", не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування".

Вищевказана правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 року у справі № 3-165гс14 по аналогічному спору, яка відповідно до приписів ст.111-28 ГПК України повинна бути врахована при вирішенні спору, що розглядається.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями п. 5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить, що підставою для застосування штрафної санкції є порушення виконання зобов'язання винною особою, яке узгоджене сторонами в правочині або встановлене у спеціальному законі.

Приписи ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), регламентують нарахування пені у разі, якщо страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, не сплатить страхове відшкодування в добровільному порядку, але не пізніше ніж як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Разом з тим, зазначена норма, як вищевказане, не розповсюджується на правовідносини, які виникли між сторонами у спорі, що розглядається.

За таких обставин, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення штрафної санкції у вигляді пені в сумі 8450,39 грн. за період 14.02.2015 р. по 13.08.2015 р. задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищевказаного, не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року та п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Законодавець передбачає застосування компенсаційних санкцій до боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання.

Як вже зазначалось, внаслідок виплати страхового відшкодування потерпілому, відбувся перехід права вимоги в межах фактичних витрат від потерпілого до позивача без виникнення нового зобов'язання. Тобто з моменту набуття позивачем права вимоги до відповідача не відбулося виникнення нового грошового зобов'язання, невиконання якого давало б підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України.

Суд звертає увагу і на те, що особа, відповідальна за збитки, відшкодовані у результаті страхування, не відповідає за прострочення, яке допустив страховик. Таким чином, страхувальник не має права вимагати від особи, відповідальної за шкоду, сплати процентів за прострочення страховика, який несвоєчасно виплатив відшкодування. Тому таке право не може перейти в порядку суброгації. Проценти виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов'язання перед страхувальником і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, внаслідок їх необґрунтованості та безпідставності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про стягнення 19696,52 грн. відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "06" квітня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.