КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 910/28960/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Лисенко М.В.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Мосунов Ю.О. (дов. № 09-32/615 від 06.10.2015);

Ганзієнко Д.С. (дов. № 09-32/618 від 26.10.2015);

Атаманюк Т.О. (дов. № 09-32/309 від 29.05.2015);

від третьої особи: Лавринович В.О. (дов. № 01-1931 від 23.07.2015);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016

у справі № 910/28960/15 (суддя Мудрий С.М.),

за позовом приватного акціонерного товариства "АВК",

до публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ"

про внесення змін до кредитного договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/28960/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, третя особа звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/28960/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що істотною зміною обставин, на яку посилається позивач, як на підтвердження своїх вимог є неможливість ведення ним господарської діяльності в зоні АТО. Крім того, місцевим судом, як стверджує скаржник, не надано належну оцінку висновку Донецької ТПП № 1642/12.12-03 від 10.12.2015, який зрештою необґрунтовано визнано неналежним доказом істотної зміни обставин. Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" зазначає, що місцевим судом неправильно застосовано ст.ст. 251, 252 та 530 ЦК України, при цьому висновок стосовно того, що строк виконання кредитного договору має бути чітко визначений є неправомірним. Також апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про відсутність порушення співвідношення майнових інтересів сторін кредитного договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011 та відмовив в задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 09.03.2016.

04.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а також ґрунтуються на хибному тлумаченні норм чинного законодавства, у зв'язку з чим вказана скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

09.03.2016 у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному автоматизованою системою здійснено його заміну у складі визначеної колегії для розгляду справи № 910/28960/15, про що сформовано протокол, та передано справу № 910/28960/15 для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Федорчука Р.В., суддів: Майданевича А.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 вищезазначеною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного сгопоадврського суду від 09.03.2016 розгляд справи відкладено на 30.03.2016.

У судовому засіданні 30.03.2016 представник третьої особи підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, представники відповідача заперечили проти задоволення апеляційної скарги, представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

28.09.2011 року між публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) та закритим акціонерним товариством "АВК" (позичальник, змінено найменування на приватне акціонерне товариство "АВК") укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 80 000 000,00 (вісімдесят мільйонів) доларів США 00 центів (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором (далі - кредит або кредитна лінія), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором. Дата остаточного повернення кредиту - 26 вересня 2016 року. У разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитними договорами, що укладені з банком, в частині погашення кредиту та/або його частин та/або сплати процентів за кредит, днем остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту є день настання такої події.У разі несвоєчасного погашення суми, що перевищує ліміт кредитної лінії, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитною лінією є п'ятий робочий день з дня, у якому сталось таке перевищення (п.п.2.1, 2.2 договору).

Пунктом 6.8 кредитного договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін у письмовій формі та є невід'ємними частинами цього договору.

Сторонами укладено додаткові угоди про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1 від 28.09.2011 протягом 2011-2015 років.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, з чим колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 Цивільного кодексу України).

В ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 651, 654 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в тій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Позивач просить суд внести зміни до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1 від 28.09.2011, посилаючись на істотну зміну обставин, яка полягає у тому, що на території, де знаходиться позивач, розпочато бойові дії, внаслідок чого припинилась господарська діяльність позивача та відсутній прибуток від господарської діяльності, з якого позивач розраховував повернути кредитні кошти за укладеним з відповідачем договором.

При цьому, колегія апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з пропозицією про внесення змін до кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2577/2-1 від 28.09.2011.

Зміна або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин визначається ст. 652 Цивільного кодексу України, згідно з якою у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Колегією суддів враховано посилання позивача на відсутність прибутку внаслідок неможливості ведення ним підприємницької діяльності, однак вказана обставина не може вважатися порушенням співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки за визначенням підприємницької діяльності остання є діяльністю суб'єктів на власний ризик з метою отримання прибутку. Тобто, ризики ведення підприємницької діяльності позивача, включаючи отримання доходів (прибутку) від такої діяльності або їх відсутність, покладаються виключно на позивача.

В ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Однак позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що виконання кредитного договору на існуючих умовах, зокрема, повернення кредитних коштів, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки позивач отримав кошти, передбачені умовами кредитного договору, проте несвоєчасне виконання умов договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011 позбавляє саме відповідача того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору.

Також в апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи по справі для з'ясування обставин виконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором №20-2577/2-1 від 28.09.2011 до настання істотної зміни обставин, фактичної можливості погашення ліміту кредитної лінії станом на 25.07.2015, встановлення факту порушення співвідношення майнових інтересів сторін.

Проте колегія суддів не погоджується з даним твердженням скаржника, оскільки наявні матеріали справи достатні для повного та об'єктивного її розгляду і дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних та визначені ст. 41 ГПК України підстави відсутні, що було взято до уваги судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно відсутності порушення співвідношення майнових інтересів сторін кредитного договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Окрім того, законодавство пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених в ч.2 ст. 652 Цивільного кодексу України при істотній зміні обставин (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 27.02.2012р. №3-9гс12).

Натомість позивачем не надано доказів, які б свідчили про одночасну наявність усіх вищезгаданих умов, необхідних для внесення змін до договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011 саме у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні цього договору.

Посилання позивача на те, що місцевим судом не надано належну оцінку висновку Донецької ТПП № 1642/12.12-03 від 10.12.2015, який зрештою необґрунтовано визнано неналежним доказом істотної зміни обставин є безпідставним, оскільки господарський суд міста Києва, посилаючись на ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив про відсутність законодавчо закріпленого права регіональних торгово-промислових палат України засвідчувати істотні зміни обставин. При цьому в ч. 3 ст. 11 зазначеного вище закону передбачено, що права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються в порядку, передбаченому законодавством України, проте в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у Донецької торгово-промислової палати повноважень щодо надання висновків про істотну зміну обставин, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості тверджень позивача в цій частині.

Також публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" в апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом неправильно застосовано ст.ст. 251, 252 та не взято до уваги приписи ст. 530 ЦК України, при цьому висновок стосовно того, що строк виконання кредитного договору має бути чітко визначений є неправомірним, оскільки строк (термін) виконання зобов'язання може бути визначений вказівкою на подію, яка має неминуче настати, і зобов'язання підлягає виконанню з настанням цієї події, а тому на цій підставі є правомірною зміна договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011, а саме: «Викласти пункт 2.1. Кредитного договору №20-2577/2-1 від 28.09.2011 в наступній редакції: Ліміт кредитної лінії зменшується починаючи з четвертого місяця, що слідує за місяцем, в якому Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» втратить чинність, згідно графіку (25 числа кожного наступного місяця)».

Проте, колегія апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням апелянта, оскільки ст. 530 ЦК України передбачена така умова як «подія, яка має НЕМИНУЧЕ настати» (подія, настання якої відбувається циклічно протягом певного проміжку часу або настання якої неминуче відбудеться в силу певних фізичних чи біологічних процесів), при цьому втрата чинності Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не є подією, яка має неминуче настати в розумінні приписів ст. 530 ЦК України, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Отже, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно врахував при вирішенні даного спору приписи ст. 652 ЦК України та приписи Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та за наявності визначених законом підстав дійшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "АВК",.

Решта доводів сторін не підтверджуються наявними у справі доказами і висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, дав правову оцінку доказам, наданими представниками сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень та з врахуванням визначених законом підстав вірно вирішив спір, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/28960/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/28960/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/28960/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко