УХВАЛА

05.04.2016Справа № 5011-3/8228-2012

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління

юстиції у м. Києві

За позовом Першого заступника прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах

держави в особі 1. Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації

та 2. Комунального підприємства по утриманню житлового господарства

«Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва

До Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

Про звільнення приміщення

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін

від прокуратури не з'явився

від позивача-1 не з'явився

від позивача-2 Касян В.В. - по дов. № б/н від 01.01.2016

від відповідача Курмаза Ю.П. - по дов. № 2021 від 28.12.2015

від ВДВС Ельбабаєв Б.Б. - по дов. № Д/7 від 04.04.2016

СУТЬ СПОРУ :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.08.2012 у справі № 5011-3/8228-2012 позовні вимоги задоволено частково та зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» звільнити приміщення за адресою: м. Київ, бульв. Висоцького, 6а, кв. 79, загальною площею 39,50 кв. м. повернувши зазначене приміщення по акту приймання-передачі Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, відстрочивши виконання рішення Господарського суду міста Києва № 5011-8228-2012 від 14.08.2012 до 01.12.2012.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 5011-3/8228-2012 від 25.09.2012 рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2012 у справі № 5011-3/8228-2012 залишено без змін.

09.10.2012, в зв'язку з набранням рішенням законної сили Господарським судом міста Києві було видано відповідний наказ.

Постановою Вищого Господарського суду України від 14.11.2012 рішення Господарського суду міста Києва від 14.08.2012 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2012 у справі № 5011-3/8228-2012 залишено без змін.

04.03.2016 відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої просить

- визнати дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови від 15.02.2016 ВП № 50004061 про відкриття виконавчого провадження незаконними;

- визнати постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 50004061 від 15.02.2016 недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 5011-3/8228-2012 від 10.03.2016 скаргу призначено до розгляду на 05.04.2016.

Скаржником 04.04.2016 до відділу діловодства суду подано пояснення, в яких зазначає, що позивач-2 не є балансоутримувачем будівлі по вул. Висоцького, 6а, к. 79 в м. Києві, а тому не може бути стороною - стягувачем у виконавчому провадженні ВП № 50004061.

Прокуратура та позивач-1 в судове засідання 05.04.2016 не з'явились.

Скаржник в судовому засіданні 05.04.2016 вимоги скарги підтримав повністю.

Позивач-2 в судовому засіданні 05.04.2016 проти задоволення скарги заперечував.

ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в судовому засіданні 05.04.2016 проти задоволення скарги заперечував.

Згідно з ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників скаржника, позивача-2 та органу ДВС, Господарський суд міста Києва, встановив:

Згідно ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 2 п. 1 статті 19 Закону визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Матеріали справи свідчать, що наказ Господарського суду міста Києва від 09.10.2012 у справі № 5011-3/8228-2012 поданий до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 01.02.2016.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

15.02.2016 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову ВП № 50004061 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 09.10.2012 у справі № 5011-3/8228-2012 про зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звільнити приміщення за адресою: м. Київ, бульв. Висоцького, 6а, кв. 79, загальною площею 39,50 кв. м. повернувши зазначене приміщення по акту приймання-передачі Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.

У даній постанові державним виконавцем боржнику встановлено термін самостійного виконання, а саме у семиденний строк з дати винесення даної постанови.

Скаржник в обґрунтування скарги посилається на те, що в порушення ст. 25 Закону постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2016 надіслана боржнику 18.02.2016, яка отримана останнім 22.02.2016, що унеможливило виконання даної постанови самостійно до 22.02.2016. Зазначає, що постанова від 15.02.2016 не затверджена начальником та не скріплена печаткою.

Згідно з п. 5 ст. 25 Закону копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Дійсно як свідчать матеріали справи оскаржувана постанова від 15.02.2016 була направлена боржнику 18.02.2016, проте саме лише порушення строків надіслання постанови не свідчить про незаконність винесення даної постанови.

Відповідно до ст. 35 Закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Отже, боржник отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2016 в останній день самостійного виконання цієї постанови (22.02.2016) не позбавлений права звернутись до державного виконавця із заявою про відкладення виконавчих дій.

Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція).

Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пп. ґ) п. 1.5.1. Інструкції постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою.

Положеннями Закону та Інструкції не передбачено необхідність затвердження постанови про відкриття виконавчого провадження начальником або його заступником та скріплення її печаткою.

Відповідно до ст. 8 Закону однією із сторін у виконавчому провадженні є стягував, яким є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ.

Наказ Господарського суду міста Києва № 5011-3/8228-2012 виданий на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, а отже останній є стягувачем.

Матеріали справи свідчать, що заміни сторони Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» не мало місце, а тому не приймаються судом до уваги посилання скаржника на те, що позивач-2 не може бути стягувачем.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Скаржником належними засобами доказування не доведено що постанова від 15.02.2016 винесена з порушенням норм чинного законодавства України.

З урахуванням викладеного доводи скаржника щодо неправомірності дій при винесенні постанови від 15.02.2016 ВП № 50004061 про відкриття виконавчого провадження не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави для визнання цієї постанови недійсною.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відмовити повністю.

СуддяВ.В.Сівакова