ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Справа № 921/889/15-г/8
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Мамонтової О.М.

суддів Круглікової К.С.

Кривди Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача Сидоренко А.С. (дов. № 14-100 від 18.04.14р.)

від відповідача Луків Р.М. (дов. від 04.01.16р.)

.М

розглянувши касаційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Тернопільської області від 17.11.15р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.16р.

у справі № 921/889/15-г/8

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до ПАТ "Тернопільгаз", м. Тернопіль

про стягнення 16240392, 26 грн. заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 17.11.15р. у справі № 921/889/15-г/8 (суддя Гирила І.М.) позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 536761, 69 грн. пені, 1286104, 40 грн. 3 % річних та 5179093, 34 грн. інфляційних нарахувань; в решті позову - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.16р. (головуючий Кузь В.Л., судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.) вказане рішення скасовано частково, відмовлено у стягненні 1124463, 22 грн. 3 % річних та 5179093, 34 грн. інфляційних нарахувань; в решті - рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 17.11.15р. та постанову від 20.01.16р. в частині незадоволених вимог про стягнення 536761, 69 грн. пені, 1124463, 22 грн. 3 % річних та 5179093, 34 грн. інфляційних нарахувань скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити. В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 525, 526, 530, 599, 612, 625, 628, 629 ЦК України, ст. ст. 193, 233 ГК України, ст.ст. 42, 43, 83 ГПК України.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.04.16р. розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів у складі: головуючий суддя - Мамонтова О.М., судді Круглікова К.С., Кривда Д.С.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на слідуюче.

04.01.13р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ "Тернопільгаз" (Покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу № 01/2013-Н, за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню ( п.1.2).

Відповідно п. 2.1 (в редакції додаткової угоди № 9 від 06.04.15р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.13р. по 31.12.15р. газ обсягом до 1096662, 250 тис. куб. м, у т.ч.: у 2013р. - 397570, 360 тис. куб. м; у 2014р. - 365243, 377 тис. куб. м; у 2015р. - до 333848, 513 тис. куб.м.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3).

За п. 3.4, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця 2 примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 6.1 (в редакції додаткової угоди № 4 від 28.04.14р.), оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно п. 6.2, оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ. За наявності заборгованості покупець перераховує кошти із поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

За п. 7.2 (в редакції додаткової угоди від № 3 від 31.12.13р.), у разі, якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 6.1 договору).

Додатковою угодою № 10 від 19.06.15р. сторони погодили вважати договір № 01/2013-Н від 04.01.13р. таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.15р.; п. 11 договору виклали в наступній редакції: договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.13р. і діє в частині реалізації газу до 30.06.15р.(включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу з січня 2013р. по червень 2015р. природний газ в обсязі 949903, 578 тис. куб. м на загальну суму 581064222, 96 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу (а. с. 35-66, т.1). При цьому, акт за січень 2013р. на суму 11673068, 42 грн. підписаний позивачем 25.06.14р., за березень 2013р. на суму 23458975, 37 грн. - 25.06.14р., за грудень 2013р. на суму 22993236, 66 грн. - 18.08.14р., за січень 2014р. на суму 28156882, 51 грн. - 22.09.14р., за березень 2014р. на суму 3609175, 16 грн. - 28.10.14р. Вказані акти були вчасно надіслані відповідачем для підписання позивачеві, що підтверджуються копіями квитанцій (а. с. 3-7, т.2).

Відповідач за поставлений газ розрахувався повністю 31.08.15р.

28.08.15р. ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до ПАТ "Тернопільгаз" про стягнення 9545584, 70 грн. пені, 1318872, 95 грн. 3 % річних та 5375934, 61 грн. інфляційних втрат, нарахованих з 20.02.13р. по 31.08.15р. (згідно заяви про уточнення розміру позовних вимог від 02.11.15р. (а. с. 218-219, т.1 )).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 17.11.15р. у справі № 921/889/15-г/8 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача за здійсненим судом перерахунком стягнуто 536761, 69 грн. пені (розмір якої судом зменшено на 50 відсотків), 1286104, 40 грн. 3% річних та 5179093, 34 грн. інфляційних нарахувань , в зв'язку з порушенням відповідачем терміну розрахунків; в решті позову - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.16р. вказане рішення скасовано частково, у відповідності до ч.1 ст. 613, ст. 692 ЦК України у стягненні 1124463, 22 грн. 3% річних та 5179093, 34 грн. інфляційних втрат відмовлено, оскільки підставою для остаточних розрахунків між сторонами за п.6.1 договору є підписаний акт; в решті (щодо стягнення 161641, 18 грн. 3 % річних та 536761, 69 грн. пені) - рішення залишено без змін.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то у відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно ч. 1 і 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 233 ГК України визначено, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановлено судами, згідно договору купівлі - продажу природного газу № 01/2013-Н позивач передав відповідачу з січня 2013р. по червень 2015р. природний газ на загальну суму 581064222, 96 грн., за який останній повністю розрахувався 31.08.15р.; пунктом 3.4 договору сторони погодили, що підписані акти є підставою для остаточних розрахунків; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.04.14р.); у разі, якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу кожний день прострочки (п. 7.2 в редакції додаткової угоди від № 3 від 31.12.13р.).За таких обставин, суди правильно стягнули пеню за період з 20.07.15р. по 30.08.15р. та обґрунтовано зменшили її розмір на 50 % (1/2 від 1073523, 37 грн.), керуючись приписами ч.1 ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України, з підстав, викладених в мотивувальній частині рішення. Як встановлено судом апеляційної інстанції, акти приймання-передачі природного газу є підставою для розрахунків між сторонами, а тому судом вірно здійснено перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат по актах за січень, березень, грудень 2013р., січень, березень 2014р., з урахуванням дати їх підписання.

Враховуючи вищенаведене, колегія вважає, що постанова апеляційної інстанції підлягає залишенню в силі, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.01.16р. у справі № 921/889/15-г/8 залишити без змін.

Головуючий суддя О. М. Мамонтова

Судді: К. С. Круглікова

Д. С. Кривда