ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/217/16

За позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ліфт-Еко, м. Львів

про стягнення 78 117 грн. 76 коп.

Суддя Морозюк А.Я.

при секретарі Дзедзінській Ю.К.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт

від відповідача: не зявився

Позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго до Товариства з обмеженою відповідальністю Ліфт-Еко про стягнення 127 093 грн. 07 коп., з яких: 104 771 грн. 71 коп основного боргу та 22 321 грн. 36 коп. пені.

Ухвалою суду від 25.01.2016 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в засіданні на 09.02.2016 р. Ухвалою суду від 09.02.2016 р. у звязку з неявкою представників сторін, неподанням витребуваних доказів, розгляд справи відкладено на 15.03.2016 р.

14.03.2016 р. позивач подав суду супровідним листом від 14.03.2016 р. №б/н уточнений розрахунок пені, довідку про відсутність обставин п. 2 ч. 1 ст. 62 ГПК України, акт звірки взаєморозрахунків, в якому одночасно зазначено що 29.01.2016 р. відповідач здійснив оплату в розмірі 10 000,00 грн.

15.03.2016 р. позивач подав на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 09.03.2016 р. №б/н, в якій зазначив що ним здійснено перерахунок пені, внаслідок чого розмір пені становить 13 346,06 грн., у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача 118 117,76 грн., з яких 104 771,71 грн. основного боргу та 13 346,05 грн. пені.

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. за клопотанням позивача продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 05.04.2016 р.

05.04.2016 р. позивач подав на адресу суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 04.04.2016 р. №б/н, в якій зазначив , що після подання позову до суду відповідачем було здійснено часткові оплати основного боргу, внаслідок чого сума основного боргу зменшилася та становить 64 771,71 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 78 117 грн. 76 коп., з яких: 64 771 грн. 71 коп. основного боргу та 13 346 грн. 05 коп. пені.

В судовому засіданні 05.04.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи, просить позов задоволити в розмірі згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.04.2016 р. №б/н.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на виконання укладеного 27.07.2012 р. між сторонами договору про надання сервітуту №07/12-474 та додаткових угод до нього, позивач передав відповідачу у користування нежитлові приміщення, за користування якими у відповідності до п. 4.5 договору відповідач зобовязувався здійснювати оплату протягом 14 календарних днів з дня отримання виставлених йому рахунків. Відповідач свої зобовязання за договором щодо оплати за користування нежитловими приміщеннями не виконав, в результаті чого в нього виникла заборгованість в розмірі 64 771,71 грн. (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 04.04.2016 р. №б/н), яку позивач просить стягнути. Також за неналежне виконання договірних зобовязань позивач, на підставі п. 11.3 договору, нарахував відповідачу пеню в розмірі 13 346,05 грн. (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 09.03.2016 р. №б/н та від 04.04.2016 р. №б/н).

Відповідач письмових пояснень чи заперечень по суті позовних вимог суду не надав, явку повноважного представника в жодне із судових засідань не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце судового засідання про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, наявні в матеріалах справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин справи і прийняття рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Між Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (балансоутримувачем, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ліфт-Еко (сервітуарієм, відповідачем) 27.07.2012 було укладено договір №07/12-474 про надання сервітуту з додатками, який відповідно до п.1.1. визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування сервітуарієм Обєктом Договору.

За умовами п. 1.2, п. 1.3 договору (з врахуванням додаткової угоди №2 від 01.04.2013 р.), балансоутримувач (позивач) надає право користування сервітуарію (відповідачу) приміщеннями з метою організації, виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів диспетчерських систем, за адресами: м. Львів, вул. пр. Червоної Калини, 75а (2пов.) заг. площа 48,9 м.кв.; м. Львів, вул. пр. Червоної Калини, 98а (2пов.) заг. площа 54,3 м.кв.; м. Львів, вул. Чукаріна, 1а (2пов.) заг. площа 33,71м.кв.; м. Львів, вул. Ант.-Давидовича, 10а (2пов.) заг. площа 36,8 м.кв., всього загальною площею 173,71 м.кв.

Додатковою угодою №3 від 01.04.2014 р. сторони домовились продовжити термін дії договору №07/12-474 про надання сервітуту від 27.07.2012 р., та викласти п. 13.2 у новій редакції, згідно якої договір набуває чинності з дня підписання акту приймання-передавання і діє з 01.04.2014 р. по 01.04.2015 р. Додатковою угодою №4 від 01.04.2015 р. сторони домовились продовжити термін дії договору №07/12-474 про надання сервітуту від 27.07.2012 р., та викласти п. 13.2 у новій редакції, згідно якої договір набуває чинності з дня підписання акту приймання-передавання і діє з 01.04.2015 р. по 01.04.2016 р.

Те що позивач передав відповідачу право користування приміщеннями загальною площею 173,71 м.кв. підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін Актами приймання-передавання права користування «Обєктом договору».

Пунктом 4.5 договору сторони погодили, що плата за користування сервітутом здійснюється на підставі виставленого рахунку протягом 14 календарних днів з моменту отримання такого рахунку шляхом безготівкового банківського перерахування на розрахунковий рахунок балансоутримувача.

За користування нежитловими приміщеннями відповідачем в період з лютого по липень 2015 р. позивач надіслав йому акти виконаних робіт та рахунки для здійснення оплати на загальну суму 104 771,71 грн. (докази вручення наявні у справі), а саме: акт надання послуг №251 від 28.02.2015 р. на суму 14 468,81 грн., акт надання послуг №387 від 31.03.2015 р. на суму 16 031,44 грн., рахунок №506 від 30.04.2015 р. на суму 18 275,84 грн., рахунок №632 від 31.05.2015 р. на суму 18 677,91 грн., рахунок №761 від 30.06.2015 р. на суму 18 752,62 грн., рахунок №907 від 31.07.2015 р. на суму 18 565,09 грн.

Оскільки відповідач за користування нежитловими приміщеннями належним чином не розраховувався, позивач надіслав йому претензію від 15.09.2015 р. №05-7611 погасити у десятиденний термін заборгованість, яка станом на 31.08.2015 р. складала 122 615,16 грн.

Відповідач частково здійснив розрахунок за користування обєктами сервітуту оплативши, згідно доданої відповідачем банківсьякої виписки 40 000,00 грн. Докази сплати решти суми в матеріалах справи відсутні

Причиною виникнення спору є невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором по своєчасній оплаті за користування обєктами сервітуту, відтак позивач звернувся до господарського суду Львівської області із вимогою стягнути з відповідача 64 771,71 грн. основного боргу (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 04.04.201 6р. №б/н), та 13 346,05 грн. - пені (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 09.03.2016 р. №б/н).

У відповідності до ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (господарських зобовязань).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач жодних пояснень чи заперечень по суті позовних вимог суду не надав, доказів погашення виниклої заборгованості не представив, тому вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 64 771,71 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 11.3. договору встановлено, що за порушення строків оплати, передбачених пунктом 4.5. договору, сервітуарій сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (діючої в період, за який стягується пеня) від простроченої суми за кожний день прострочення.

Нарахована відповідачу пеня, яка відповідно до розрахунку здійсненого за період з 26.04.2015 р. по 24.09.2015 р. в розмірі 13 346,05 грн. (згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (ціни позову) від 09.03.2016 р. №б/н), розрахована позивачем у відповідності до підпункту 11.3 договору, Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, та з врахування вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, а відтак підлягає до стягнення.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини. Решта суми судового збору в розмірі 528,39 грн., сплаченого платіжним дорученням №15684 від 22.10.2015 р., у відповідності до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України Про судовий збір може бути повернута за клопотанням особи яка його сплатила ухвалою суду.

Виходячи із вищенаведеного, керуючись ст.ст. 193 ГК України, ст.ст. 509, 526, 610, 611, 612, 629, ЦК України, ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ліфт-Еко (79010, м. Львів, вул. Пекарська, 95, ідентифікаційний код 31658533) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) 64 771 грн. 71 коп. - основного боргу, 13 346 грн. 05 коп. - пені та 1 378 грн. 00 коп. - судового збору.

3. Наказ, відповідно до ст. 116 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.04.2016 року.

Суддя Морозюк А.Я.