ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 914/4191/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Марко Р.І.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Мазепа Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, вих. № 14/2-394 від 09.03.2016р. (вх. № 01-05/1378/16 від 22.03.2016р.).

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р.

у справі № 914/4191/15, суддя Пазичев В.М.

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, м. Львів

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз, м. Київ

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 580 707,98 грн., пені у розмірі 651 094,92 грн., 3% річних у розмірі 58 288,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 842 236,99 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник на підставі довіреності №14-167 від 11.06.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник на підставі довіреності № Л607/4-1559-16 від 04.03.2016 року;

від третьої особи: ОСОБА_4 - представник на підставі довіреності б/н від 28.12.2015 року;

В С Т А Н О В И В :

рішенням Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі №914/4191/15 (суддя Пазичев В.М.) в позові Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Львівгаз, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз про стягнення суми основного боргу в розмірі 580 707,98 грн., пені у розмірі 651 094,92 грн., 3% річних у розмірі 58 288,09 грн., інфляційних втрат у розмірі 842 236,99 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі №914/4191/15, позивач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України подав апеляційну скаргу вих. № 14/2-394 від 09.03.2016р. (вх. № 01-05/1378/16 від 22.03.2016р.).

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт у поданій апеляційній скарзі посилається на те, що місцевий господарський суд дав неправильну оцінку актам приймання-передачі природного газу, так як ототожнив підписання акту приймання-передачі товару з укладенням двостороннього правочину. Такий висновок суду, на думку апелянта, прямо випливає з інших завідомо хибних висновків суду про те, що зобовязання оплатити поставлений природний газ випливає не з факту поставки, а з факту підписання акту приймання-передачі природного газу. Акт приймання-передачі товару (в даному випадку природного газу) не є правочином, з нього не випливають матеріально-правові обовязки сторін. Висновок місцевого господарського суду про тотожність актів приймання-передачі природного газу та двохсторонніх правочинів спрямований на обгрунтування можливості виникнення грошового зобовязання, а саме з повернення підписаних актів приймання-передачі, яке суд намагається ототожнити з акцептом правочину. Апелянт зазначає, що акти приймання-передачі спрямовані не на виникнення у сторін взаємних прав та обовязків, а на посвідчення факту приймання-передачі природного газу. Відтак, апелянт вважає, що надавши неправильну оцінку письмовим доказам, проігнорувавши зміст актів, практику Верховного суду України та положення Договору місцевий господарський суд порушив ст. 4-2, ст. 11-28, ст. 43, ст. 84 ГПК України, ст. 11 ЦК України щодо підстав виникнення обовязку. Разом з тим, апелянт зазначає, що суд неправильно застосував до правовідносин сторін ст. 538 ЦК України, обґрунтувавши своє рішення тим, що зобовязання продавця з повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу та зобовязання покупця з оплати фактично поставленого природного газу носять зустрічний характер. Вважає, що такий висновок місцевого господарського суду свідчить про те, що він невірно кваліфікував правовідносини сторін, оскільки спірний договір за своєю природою є договором купівлі-продажу.

На підставі викладеного, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі № 914/4191/15 щодо відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2016р. справу № 914/4191/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме: суддям Бойко С.М. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.03.2016р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 04.04.2016 р.

Відповідач подав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу № Лв-2144-16 від 04.04.2016р. (вх.01-04/2549/16 від 04.04.16) в якому зазначає, що не надавши доказів повернення ПАТ Львівгаз актів приймання-передачі газу, позивач не довів факту передачі ПАТ Львівгаз товаророзпорядчих документів по Договору, на підставі яких, відповідно до п. 6.1 договору, відповідач повинен здійснити остаточний розрахунок. Відтак вважає, що позивачем не доведено факту прострочення виконання зобовязання відповідачем та порушення строків оплати, оскільки остаточний строк проведення розрахунків у відповідності до умов п. 6.1 Договору не настав, а тому вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно зі ст. 22 ГПК України.

В судове засідання 04.04.2016р. представник скаржника зявився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, з підстав, викладених у письмовому відзиві на апеляцій скаргу№ Лв-2144-16 від 04.04.2016р. (вх.01-04/2549/16 від 04.04.16), надав усні пояснення по суті спору, рішення першої інстанції вважає законним та обгрутованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволеня.

В судове засідання 04.04.2016р. представник третьої особи зявився, апеляційну скаргу підтримав, надав усні пояснення по суті спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 04.04.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги, пояснення до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2013 року Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, Продавець) та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" (надалі відповідач, Покупець) уклали Договір № 13-258-В купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір). В подальшому сторонами було укладено 17 Додаткових угод до Договору.

Згідно з п. 1.1. Договору, з урахуванням Додаткових угод № 4 від 31.12.2013 року та №11 від 22.12.2014 року, Продавець зобовязується передати у власність Покупця у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 11 Договору, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ -до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 04.04.2013 року, № 2 від 10.07.2013 року, № 3 від 08.08.2013 року, № 4 від 31.12.2013 року, № 5 від 28.04.2014 року, № 6 від 07.05.2014 року, № 7 від 10.06.2014 року, №8 від 05.09.2014 року, №9 від 10.11.2014 року, №10 від 08.12.2014 року, № 12 від 05.02.2015 року, № 13 від 10.03.2015 року, № 14 від 03.04.2015 року, № 15 від 12.05.2015 року, № 16 від 03.06.2015 року, № 17 від 10.07.2015 року, № 18 від 12.10.2015 року, № 19 від 28.10.2015 року Сторонами змінено ціну газу.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 року п. 6.1. Договору викладено у наступній редакції: Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно п. 7 Додаткової угоди вона набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01 січня 2013 року.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2013 року, змінено строк дії Договору та викладено статтю 11 Строк дії Договору Договору у наступній редакції: Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення..

Додатковою угодою № 11 від 22 грудня 2014 року змінено строк дії Договору та викладено статтю 11 "Строк дії Договору" Договору у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.".

Згідно з Договором, позивач передав з січня 2013 року по серпень 2015 року природний газ на загальну суму 13 372 850, 95 грн.

Станом на 30 вересня 2015 року відповідач здійснив оплату за природний газ в сумі 12 792 142, 97 грн.

Таким чином, станом на 30 вересня 2015 року зобовязання відповідача по Договору складали 580 707,98 грн.

23 грудня 2015 року відповідачем оплачено на рахунок позивача 622 596,23 грн. за природний газ по Договору, що підтверджується платіжним дорученням № 15487 від 23 грудня 2015 року.

Станом на 05.01.2016 року відповідач повністю сплатив позивачу вартість реалізованого природного газу.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що всупереч п. 6.1. Договору, відповідач неодноразово порушував строки оплати поставленого природного газу, виконував зобов'язання неналежним чином, з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання у зв'язку з чим відповідачу нараховано пеню в сумі 651 094,92 грн., три проценти річних в сумі 58 288,09 грн. та інфляційні втрати в сумі 842 236,99 грн. на підставі ст.625 ЦК України.

Колегія суддів проаналізувавши норми законодавства, умови договору, оцінивши надані докази, погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні стягнення заборгованості за поставлений природний газ, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат з наступних підстав.

Відповідно до п.6.1. Договору, в редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2013 року, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу.

Згідно п. 3.4. Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Таким чином, сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки. Обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів, наданих відповідачем, або наданням письмової відмови від підписання акта.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

ПАТ "Львівгаз" на виконання п. 3.4. Договору надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Львівгаз" акти приймання-передачі природного газу, а саме:

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2013 року на суму 851630,83 грн. (газ, прийнятий у січні 2013 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2013 року на суму 899637,64 грн. (газ, прийнятий у лютому 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 березня 2013 року на суму 742654,77 грн. (газ, прийнятий у березні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 30 квітня 2013 року на суму 433 721,02 грн. (газ, прийнятий у квітні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 травня 2013 року на суму 60697,97 грн. (газ, прийнятий у травні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 30 червня 2013 року на суму 30936,28 грн. (газ, прийнятий у червні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 липня 2013 року на суму 30754,47 грн. (газ, прийнятий у липні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 серпня 2013 року на суму 33839,42 грн. (газ, прийнятий у серпні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 30 вересня 2013 року на суму 38361,28 грн. (газ, прийнятий у вересні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 жовтня 2013 року на суму 429 133,25 грн. (газ, прийнятий у жовтні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 30 листопада 2013 року на суму 519957,32 грн. (газ, прийнятий у листопаді 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 грудня 2013 року на суму 901 953,59 грн. (газ, прийнятий у грудні 2013 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 січня 2014 року на суму 743077,90 грн. (газ, прийнятий у січні 2014 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 28 лютого 2014 року на суму 758487,18 грн. (газ, прийнятий у лютому 2014 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 березня 2014 року на суму 496191,16 грн. (газ, прийнятий у березні 2014 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 30 квітня 2014 року на суму 246007,69 грн. (газ, прийнятий у квітні 2014 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 травня 2014 року на суму 78404,46 грн. (газ, прийнятий у травні 2014 року);

Акт приимання-передачі природного газу від 30 червня 2014 року на суму 41 526,69 грн. (газ, прийнятий у червні 2014 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 липня 2014 року на суму 29 590,10 грн. (газ, прийнятий у липні 2014 року);

- Акт приимання-передачі природного газу від 31 серпня 2014 року на суму 40199,76 грн. (газ, прийнятий у серпні 2014 року

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 вересня 2014 року на суму 32255,88 грн. (газ, прийнятий у вересні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2014 року на суму 245084,37 грн. (газ, прийнятий у жовтні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2014 року на суму 581971,20 грн. (газ, прийнятий у листопаді 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2014 року на суму 1126349,52 грн. (газ, прийнятий у грудні 2014 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 січня 2015 року на суму 1111378,92 грн. (газ, прийнятий у січні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 28 лютого 2015 року на суму 1133465,76 грн. (газ, прийнятий у лютому 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 березня 2015 року на суму 1154 874,54 грн. (газ, прийнятий у березні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 квітня 2015 року на суму 387 237,12 грн. (газ, прийнятий у квітні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 травня 2015 року на суму 73775,81 грн. (газ, прийнятий у травні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 30 червня 2015 року на суму 37 761,28 грн. (газ, прийнятий у червні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 липня 2015 року на суму 37585,79 грн. (газ, прийнятий у липні 2015 року);

- Акт приймання-передачі природного газу від 31 серпня 2015 року на суму 44347,98 грн. (газ, прийнятий у серпні 2015 року).

Підписані двома сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що підтверджує факт їх отримання від ПАТ "Львівгаз". Проте, вищезазначені примірники підписаних актів НАК "Нафтогаз України" за жоден місяць на адресу відповідача не повернув.

У журналі обліку вхідної кореспонденції відповідача відсутні записи про надходження на ПАТ Львівгаз примірників оригіналів актів приймання-передачі газу по Договору №13-258-В на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року.

Згідно п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові.

При цьому, подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Тому, факт подання позовної заяви в суд із долученням підписаних актів приймання-передачі природного газу не є підтвердженням їх повернення ПАТ "Львівгаз", що стало б підставою для проведення остаточних розрахунків.

Твердження апелянта про те, що ПАТ "Львівгаз", своєчасно склавши та направивши на адресу позивача акти приймання-передачі природного газу сам підтвердив факт постачання йому природного газу не заслуговують на увагу, у зв'язку з тим, що, враховуючи особливості функціонування єдиної газотранспортної системи України (надалі ЄГТСУ), яка пов'язана з безпереривністю її роботи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 420 від 19.04.2012 року (надалі - Постанова) (чинною на час укладення договору та складання актів приймання-передачі природного газу) введено термін балансування обсягів природного газу в ЄГТСУ, який забезпечується фізичним та комерційним балансуванням (п.2.9. Постанови).

Так, для підтвердження позиції, що природний газ, який отримує ПАТ "Львівгаз" із загального потоку не обов'язково є газом отриманим від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відповідач надав копії актів приймання-передачі природного газу, які складались Товариством за жовтень 2015 року по Договору № 13-259-ВТВ та надсилались в ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на виконання умов договору, проте ПАТ "НАК "Нафтогаз України" відмовився їх підписати так як зазначив, що постачання газу по даному договору було припинено. При цьому, в 2013 році між ПАТ "Львівгаз" було підписано договори на купівлю-продаж природного газу із ТзОВ "РГК Трейдінг", який йшов теж із загального потоку газу (копії договорів додано до матеріалів справи). Таким, чином до підписання актів приймання-передачі природного газу неможливо встановити, чий саме газ із загального потоку газу отримано Товариством, газ ПАТ "НАК "Нафтогаз України", газ ТзОВ "РГК "Трейдінг" чи іншого власника газу.

Як зазначено вище, відповідно до п. 6.1. Договору № 13-258-Б на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 року, в редакції додаткової угоди №4 від 31.12.2013 року, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу. ПАТ "Львівгаз" на виконання п.3.4. Договору надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Львівгаз" акти приймання-передачі природного газу. Позивач підписаних актів не повернув ПАТ "Львівгаз". В даному випадку договором та Законом передбачено, що обидві сторони повинні підписати акти приймання-передачі природного газу (вчинити двосторонній правочин у відповідній формі).

Обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, що до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за Договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві.

Колегія суддів зазначає, що дане питання було предметом розгляду у Вищому господарському суді, а саме, в постанові ВГСУ від 02.04.2013 року у справі № 33/5005/7554/2012 (реєстраційний номер рішення 30436403), де суд встановив, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо виставлення (направлення) рахунків, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем оплати у розмірі 50% від вартості окремої партії продукції у період 3-х банківських днів з моменту повідомлення готовності такої партії продукції до відвантаження, на підставі рахунку-фактури.

В даному випадку мова йде про неповернення підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу на підставі яких, відповідно до п. 6.1. Договору, здійснюється остаточний розрахунок.

Крім того, згідно зі ст. 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 вищезазначено Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо -безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинний документ у даному випадку - акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції - отримання природного газу за місяць. У зв'язку із цим, на актах приймання-передачі природного газу зазначено дату останнього дня місяця, в якому здійснювалось отримання природного газу.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до ПАТ Львівгаз про стягнення основної суми боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними та необґрунтованими, а отже такими, що до задоволення не підлягають.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016 р. у справі № 914/4191/15 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків Господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для його скасування.

Судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд ,

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, вих. № 14/2-394 від 09.03.2016р. (вх. № 01-05/1378/16 від 22.03.2016р.) - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Львівської області від 23.02.2016р. у справі № 914/4191/15 - залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

4.Матеріали справи скеровуються до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлений 06.04.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Костів Т.С.