ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р.Справа № 916/4038/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Воронюка О.Л.

Суддів: Лашина В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі Максіміхіній Ю.В.

За участю:

Від Державного підприємства „Адміністрація морських портів України - ОСОБА_1

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства „Адміністрація морських портів України

на рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2016 року

по справі № 916/4038/15

за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області

про відшкодування витрат зі сплати за землю у розмірі 45 727,63 грн.

Встановила:

30.09.2015 Державне підприємство „Адміністрація морських портів України звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про відшкодування витрат зі сплати за землю у розмірі 45 727,63 грн.. Свої вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором оренди нерухомого майна від 07.06.2006р.за №ДФ-68, укладеним між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо компенсації витрат балансоутримувача на плату за землю.

01.10.2015 ухвалою господарського суду Одеської області порушено провадження по справі та прийнято позовну заяву до розгляду.

01.02.2016 рішенням господарського суду Одеської області в позові відмовлено.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що заявлена до стягнення сума заборгованості являє собою компенсацію плати за землю, що була нарахована в тому числі за період з 13.06.2013р. по 01.01.2015р., тобто протягом терміну, за який із відповідача як органу державної влади неможливо стягнути відповідний платіж, а також відсутністю укладеного договору.

Не погодившись із рішенням господарського суду від 01.02.2016 до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» де просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

В обґрунтування своїх вимог скаржник послався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення та як на таке що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Державного підприємства «Адміністрація морських портів», проаналізувавши правильність застосування господарським судом , при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Згідно приписів частини першої статті 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Як вбачається із матеріалів справи 07.06.2006р. між регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області (Орендодавець) та Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р., відповідно до умов п.1.1. якого Орендодавцем було передано, а Орендарем прийнято в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення в адміністративному будинку загальною площею 253,63 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 4, що перебувають на балансі державного підприємства „Одеський морський торговельний порт. Даний договір був підписаний також і балансоутримувачем ДП „Одеський морський торговельний порт. Відповідно до трьохстороннього акту приймання-передачі від 07.06.2006р. до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р. обєкт оренди був переданий у користування відповідачу. Згідно умов укладених в подальшому між зазначеними сторонами додаткових угод до даного договору, були внесені до основного договору деякі зміни, в тому числі в частині площі обєкту оренди, яка була змінена на 231,4 кв.м. та визначення балансоутримувача орендованого майна ДП „Адміністрація морських портів України.

Відповідно до п 5.6. Договору встановлено обовязок Орендаря укласти із Балансоутримувачем договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна, надання комунальних послуг та користування земельною ділянкою.

На виконання умов Договору Балансоутримувач звернувся до Одендаря листом від 09.07.2015 № 04А/20-247 з пропозицією підписати у строк встановлений чинним законодавством два екземпляра договору компенсації витрат зі сплати на землю.

Зазначений лист відповідачем залишено без відповіді.

Відповідно до умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р. та додаткових угод до нього, договір є чинними на момент вирішення спору по даній справі.

У результаті реорганізації ДП „Одеський морський торговельний порт, стратегічні обєкти портової інфраструктури, частина іншого майна, прав та обовязків щодо них були передані до позивача відповідно до розподільчого балансу станом на 13.06.2013р., до якого в тому числі увійшла і адміністративна будівля, що розташована за адресою: м. Одеса, вул.. Успенська 4, що, в свою чергу, слугувало підставою для внесення відповідних змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ-68 від 07.06.2006р. згідно угоди від 13.06.2013р. в частині заміни балансоутримувача на правонаступника ДП „Адміністрація морських портів України.

Безпосередньо земельна ділянка, на якій розташована адміністративна будівля, частина якої знаходиться в оренді у відповідача, знаходиться у володінні та користуванні ДП „Одеський морський торговельний порт на підставі договору на право тимчасового користування землею від 21.03.1998р., укладеного між виконавчим комітетом Одеської міської ради та ДП „Одеський морський торговельний порт. Позивачем щорічно на підставі укладених з законним землекористувачем ДП „Одеський морський торговельний порт договорів про відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється відшкодування Порту витрат зі сплати земельного податку та орендної плати за земельні ділянки пропорційно до обєктів, на які позивачем було набуто статус правонаступника відповідно до розподільчого балансу від 13.06.2013р.

У разі порушення своїх цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересів (ст. 15 ЦК Україна).

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Проте, як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом Одеської області, обовязок відповідача щодо компенсації позивачу його витрат зі сплати за землю повинен бути встановлений та визначений у договорі про відшкодування витрат зі сплати за землю між сторонами, але даний договір сторонами не укладався.

Як вірно зазначив господарський суд Одеської області, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події, оскільки договір про відшкодування витрат зі сплати за землю між позивачем иа відповідачем укладено не було, то в даному випадку землекористувачем є ДП „Одеський морський торговельний порт на підставі договору на право тимчасового користування землею від 21.03.1998р., тобто відповідач не має статусу землекористувача земельної ділянки, на які знаходиться частина нерухомого майна, яка орендується відповідачем.

Тому посилання у скаржника у своїй апеляційній скарзі на незрозумілу позицію господарського суду Одеської області щодо наділення статусу землекористувача судовою колегією не приймається.

Крім того скаржник у своїй скарзі зазначає про те, що господарським судом застосовано до відповідача норми Податкового кодексу України п. 282.1.3 ст. 282, що регламентують перелік пільгових землекористувачів, що позбавлені обов'язку сплати на землю.

Судова колегія вважає таке посилання скаржника помилковим, оскільки як вбачається із оскаржуваного рішення судом критично оцінюється правова позиція відповідача щодо необхідності застосування при вирішенні даного спору приписів Закону України „Про плату за землю, якими відповідача було звільнено від земельного податку, так як даний законодавчий акт втратив чинність.

Отже, колегія суддів вважає правомірним висновок господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, судовою колегією не приймаються, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

З урахуванням викладеного судова колегія вважає, рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2016 року по справі № 916/4038/15 було прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. 85, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

Постановила :

Рішення господарського суду Одеської області від 01.02.2016 року по справі № 916/4038/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу державного підприємства „Адміністрація морських портів України без задоволення.

Головуючий суддя О.Л. Воронюк

Суддя В.В. Лашин

Суддя М.А. Мирошниченко