ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

05 квітня 2016 р. Справа № 902/144/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засіданні Горейка М.В.,

позивача: ОСОБА_2, довіреність від 25.05.2015р., паспорт серії НОМЕР_2, виданий Коростенським РС УДМС України в Житомирській області 25.02.2016р.;

ОСОБА_3, довіреність від 25.05.2015р., паспорт серії НОМЕР_3, виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 12.08.1996р.;

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Касмет" (вул. Д. Нечая, буд. 65, оф. 411, м. Вінниця, 2100)

про стягнення 150108 грн 91 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Касмет" про стягнення 150108 грн 91 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.02.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/144/16 з призначенням її до розгляду.

10.03.2016р. ухвалою суду відкладено слухання справи до 05.04.2016р. через неявку в судове засідання представника відповідача та не подання сторонами витребуваних доказів.

В судовому засіданні (05.04.2016р.) представники позивача заявлений позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в ньому.

Поряд з цим відповідач правом участі в судовому засіданні повторно не скористався, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання він повідомлявся належним чином ухвалою суду від 10.03.2016р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи вх. №2856 від 28.03.2016р., отриманим останнім

Як свідчать матеріали справи, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення вх. №2149 від 01.03.2016р., відповідач був обізнаний про наявність спору в суді між ним та позивачем ще 26.02.2016р., а тому суд при прийнятті рішення по справі виходить з того, що останній мав достатньо часу для того, щоб подати необхідні докази по справі та сформулювати свою процесуальну позицію відносно даного спору.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.07.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Касмет" (відповідач, замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позивач, виконавець) укладено договір про надання транспортних послуг №24/07-2015 (Договір №1, а.с. 8-11), відповідно до п. 1.1. якого виконавець приймає на себе зобов'язання у період дії договору надати замовнику транспортні послуги, в тому числі послуги по перевезенню та експедируванню вантажу, та інші послуги, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити наданні послуги у відповідності до умов договору.

Згідно із п. 3.1 Договору №1 розрахунок відповідно до умов договору проводиться замовником за фактично наданні послуги на протязі 10-ти днів з дати підписання акта виконаних робіт (послуг) на підставі наданих виконавцем акту виконаних робіт (послуг), рахунку-фактури, виставлених виконавцем після підписання сторонами акта виконаних робіт (послуг). Рахунок-фактури надається на протязі 5-ти календарних днів після підписання акта виконаних робіт (послуг).

Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.12.2015р. (п. 10.1 Договору №1).

Крім того, 24.07.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Касмет" (відповідач, замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позивач, виконавець) укладено також договір про надання послуг маніпулятора №24/07-2015 (Договір №2, а.с. 12-15), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати наступні види послуг: а) виконання завантажувально-розвантажувальних робіт маніпулятором; б) виконання робіт по перевезенню вантажів.

Згідно із п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору №2 після надання послуг виконавець надає замовнику затверджений зі своєї сторони акт надання послуг і рахунок-фактуру. Замовник на протязі 3-ох днів затверджує акт надання послуг чи направляє виконавцю мотивовану претензію стосовно якості надання послуг. Зміст претензії замовника розглядається виконавцем на пртязі трьох днів з моменту її отримання.

Відповідно до п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору №2 розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати виконавцю виконаних робіт на підставі актів виконаних робіт, підписаних замовником та виконавцем. Оплата за виконання робіт здійснюється в розмірі, що складає 102 грн, в т.ч. ПДВ за 1м3, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Отстаточний розрахунок здійснюється після виконання робіт.

Договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до 31.12.2015р., а в частині взаємозаліків до фактичного виконання (п. 9.1 Договору №2).

На виконання умов Договорів позивач надав відповідачу транспортні послуги та здійснив завантажувально-розвантажувальні роботи маніпулятором на суму 352319 грн 80 коп., що підтверджується скріпленими підписами та печатками сторін актами надання послуг №186 від 03.08.2015р. на суму 8316 грн, №187 від 03.08.2015р. на суму 21747 грн 60 коп., №188 від 04.08.2015р. на суму 19723 грн 20 коп., №190 від 10.08.2015р. на суму 20445 грн 60 коп. №194 від 10.08.2015р. на суму 4896 грн, №195 від 11.08.2015р. на суму 4896 грн, № 196 від 13.08.2015р. на суму 9792 грн, №197 від 14.08.2015р. на суму 57169 грн 98 коп., № 198 від 17.08.2015р. на суму 19612 грн 30 коп., №200 від 17.08.2015р. на суму 4896 грн, № 201 від 18.08.2015р. на суму 4896 грн, №202 від 19.08.2015р. на суму 4896 грн, №204 від 19.08.2015р. на суму 22830 грн 66 коп., №205 від 26.08.2015р. на суму 5224 грн 44 коп., №206 від 26.08.2015р. на суму 4896 грн, №210 від 25.08.2015р. на суму 20378 грн 40 коп., №211 від 25.08.2015р. на суму 20160 грн, № 216 від 31.08.2015р. на суму 5580 грн, №221 від 30.09.2015р. на суму 77325 грн 60 коп., №222 від 30.09.2015р. на суму 14638 грн 02 коп. (а.с. 16-35).

Відповідач свої договірні зобов"язання стосовно вчасного та повного розрахунку за надані послуги виконав частково, за надані послуги (виконані роботи) розрахувався в сумі 225000 грн, що підтверджується наявними у справі банківським виписками за період з 10.09.2015р.-10.09.2015р., 20.08.2015р.-20.08.2015р., 18.08.2015р.-18.08.2015р., 12.08.2015р.-12.08.2015р., 10.08.2015р.-10.08.2015р., 07.08.2015р.-07.08.2015р., 03.08.2015р.-03.08.2015р. (а.с. 36-42).

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по оплаті наданих послуг (виконаних робіт) відповідно до Договорів №1, 2 в сумі 127319 грн 80 коп., розмір якої також підтверджується обопільно підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.09.2015р. по 30.09.2015р. (а.с. 43).

Вказаним двостороннім актом звіряння взаєморозрахунків, підписаним уповноваженими представниками сторін, останні підтвердили наявну заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 127319 грн 80 коп., що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем факту існування заборгованості за надані йому ФОП ОСОБА_4 послуги.

При цьому судом враховано, що номера договору про надання транспортних послуг №24/07-2015 від 24.07.2015р. та договору про надання послуг маніпулятора №24/07-2015 від 24.07.2015р. в первинних документах відображено в наступному порядку: договір про надання транспортних послуг під №24/07-01 та договір про надання послуг маніпулятора під номером №24/07-02, про що також зазначає позивач у додаткових поясненнях до позовної заяви від 05.04.2016р.

28.12.2015 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію №1 від 28.12.2015р. з вимогою погашення заборгованості за наданні послуги (виконані роботи), яка, як свідчать матеріали справи та стверджує позивач у позові, останнім залишено без відповіді та жодного реагування (а.с. 44-47).

Непроведення відповідачем розрахунків за наданні йому послуги (виконані роботи), стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З огляду на предмет і характер зобов'язань взятих на себе сторонами договорів між ними виникли правовідносини, які за своєю правовою природою мають елементи договору послуг (ст. 901 ЦК України) та перевезення вантажів (ст. 306 ГК України).

Згідно із ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 306 Господарського кодексу України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, строк виконання зобов'язань відповідача за договором про надання транспортних послуг (Договір №1) настав, виходячи зі змісту п. 3.1 Договору, після спливу 10-ти днів з моменту підписання сторонами актів наданих послуг (виконаних робіт).

Поряд з цим умовами договору про надання послуг маніпулятора (Договір №2) чітко не визначено строк виконання замовником послуг (робіт) зобов'язань за договором щодо оплати згаданих послуг.

Згідно із ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунку (рахунку-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вказувалось вище, позивачем направлялася на адресу відповідача претензія №1 від 28.12.2015р. щодо погашення заборгованості в розмірі 127319 грн 80 коп.

Вказану претензію відповідач отримав 30.12.2015р., що підтверджується наявним в матеріалам повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 47).

Таким чином, з урахуванням приписів вищевказаного законодавства та положень п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", суд дійшов висновку, що строк виконання зобов'язання з оплати наданих йому послуг маніпулятора настав з 31.12.2015р.

Оскільки відповідач не надав суду на день розгляду справи належних доказів проведення з позивачем решти розрахунків за наданні йому послуги (виконанні роботи), позовні вимоги позивача щодо стягнення з останнього 127319 грн 80 коп. основного боргу є правомірними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 18687 грн 86 коп. пені, 1261 грн 78 коп.- 3% річних та 2839 грн 47 коп. інфляційних втрат, в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно із приписами ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З матеріалів справи не вбачається та судом не встановлено, що сторонами у Договорі про надання транспортних послуг та Договорі про надання послуг маніпулятора забезпечено виконання відповідачем (замовником) грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені) та розмір пені актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не передбачено.

Таким чином, нарахування позивачем пені, за відсутності письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки є необґрунтованим та безпідставним, а відтак позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 в цій частині задоволенню судом не підлягають.

Щодо стягнення 3% річних в сумі 1261 грн 78 коп. за період з 05.09.2016р. по 29.01.2016р. та 2839 грн 47 коп. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати транспортних послуг настав, виходячи зі змісту п. 3.1 Договору, після сплив 10-ти днів з моменту підписання сторонами актів наданих послуг (виконаних робіт), тоді як строк виконання зобов'язань за договором, виходячи зі змісту ч. 2ст. 530 ЦК України, настав 31.12.2015р., відтак наявні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Разом тим суд, надаючи оцінку правильності визначеному позивачем періоду нарахування 3% річних з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України та змісту п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", встановив, що початок періоду нарахування 3% річних заявлених згідно договору про надання послуг маніпулятора на підставі актів надання послуг маніпулятора позивачем визначено невірно, оскільки їх потрібно нараховувати після спливу семиденного строку від дня пред'явлення вимоги, яким слід вважати дату отримання відповідачем претензії (30.12.2015р.), тобто з 07.01.2016р. При цьому позивачем вірно визначено періоди нарахуванні 3% річних заявлених згідно договору про надання транспортних послуг на підставі актів надання транспортних (акт надання послуг №206 від 26.80.2015р., №216 від 31.08.2015р. та №221 від 30.09.2015р.).

Тому суд самостійно здійснив обрахунок заборгованості 3% річних заявлених згідно договору про надання послуг маніпулятора на підставі актів надання послуг маніпулятора (акт надання послуг №205 від 26.08.2015р. та №222 від 30.09.2015р.), виходячи із вказаного позивачем періоду, взявши за основу початок прострочення відповідачем зобов'язання з 07.01.2016р.

Відтак здійснивши обрахунок 3% річних заявлених згідно договору про надання послуг маніпулятора на підставі актів надання послуг маніпулятора (акт надання послуг №205 від 26.08.2015р. та №222 від 30.09.2015р.) за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН", суд визначив їх в розмірі 37 грн 55 коп., який в сукупності є меншим ніж той який заявлений позивачем 196 грн 12 коп., а тому решта заявлених до стягнення 3% річних в сумі 158 грн 57 коп. задоволенню судом не підлягають.

Поряд з цим, здійснивши обрахунок 3% річних заявлених згідно договору про надання транспортних послуг на підставі актів надання транспортних (акт надання послуг №206 від 26.80.2015р., №216 від 31.08.2015р. та №221 від 30.09.2015р.) у визначених позивачем періодах за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН", суд визначив їх в сумі 1072 грн 46 коп., яка в сукупності є більшою ніж та, яка заявлена позивачем, однак враховуючи те, що в даному випадку підстав, визначених п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, для виходу за межі позовних вимог у суду немає, до стягнення підлягають інфляційні втрати в розмірі заявленому позивачем (1065 грн 66 коп).

Таким чином до стягнення підлягають 3% річних в загальній сумі 1103 грн 21 коп. (1065 грн 66 коп. + 37 грн 55 коп.= 1103 грн 21 коп.). В задоволенні 158 грн 57 коп. 3% річних слід відмовити.

Визначаючись щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 2839 грн 47 коп., суд враховує наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом (Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265) і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін"). На цьому, зокрема, наголошує Вищий господарський суд України в постанові від 15.09.2010 року у справі № 11/14-10.

Поряд з цим, в п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 року зазначається, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 N23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N62-97р]. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. N52/30).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Даної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах №5023/129/12 від 03.12.2012р., №902/1651/13 від 28.05.2014р.

Таким чином, враховуючи вище наведене, позивач повинен був здійснювати розрахунок суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення.

Натомість, позивачем при нарахуванні інфляційних вказано період нарахування інфляційних втрат до 31.12.2015р., тоді як необхідно, з урахуванням вищевказаного, було вказати період з моменту прострочки за кожним окремим актом надання послуг до 29.01.2016р.

Здійснивши обрахунок інфляційних втрат у правильних періодах за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН", суд визначив їх в сумі 3373 грн 07 коп., однак враховуючи те, що в даному випадку підстав, визначених п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, для виходу за межі позовних вимог у суду немає, до стягнення підлягають інфляційні втрати в розмірі заявлено позивачем (2839 грн 47 коп.). При цьому при обрахуванні інфляційних втрат заявлених згідно договору про надання послуг маніпулятора на підставі актів надання послуг маніпулятора (акт надання послуг №205 від 26.08.2015р. та №222 від 30.09.2015р.) судом взято за основу початок періоду їх нарахування з 07.01.2016р.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду жодного доказу в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Касмет" (вул. Д. Нечая, буд. 65, оф. 411, м. Вінниця, 2100, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) 127319 грн 80 коп. основного боргу, 2839 грн 47 коп. інфляційних втрат, 1103 грн 21 коп.- 3% річних та 1968 грн 94 коп. витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні 18687 грн 86 коп. пені та 158 грн 57 коп.- 3% річних відмовити.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 11 квітня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Д. Нечая, буд. 65, оф. 411, м. Вінниця, 2100)