РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/168/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.»

до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА»

про стягнення 46 211,55 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Євтушенко Б. Є.

від відповідача: Йосипенко С.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА» про стягнення 46 211,55 грн. (з яких: 24 000,00 грн. основного боргу, 18 776,59 грн. інфляційних нарахувань, 1 824,66 грн. трьох відсотків річних та 1 610,30 грн. пені), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № У4218 від 01.01.2013 р. про торгівельне співробітництво (надання послуг).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/168/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 17.02.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 15.02.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи.

Позивач уповноважених представників до судового засідання 17.02.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Через відділ діловодства суду 11.02.2016 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю представника з'явитися у дане судове засідання.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.02.2016 р. поставив вирішення даного клопотання на розсуд суду та надав суду на виконання вимог ухвали суду документи, які залучено до матеріалів справи.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилив з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 09.03.2016 р. у зв'язку з неявкою представника позивача у призначене судове засідання, не виконанням ним вимог ухвали суду.

Через відділ діловодства суду 09.03.2016 р. від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.03.2016 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 09.03.2016 р. оголошено перерву до 14.03.2016 р. для дослідження доказів у справі.

Через відділ діловодства суду 11.03.2016 р. від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.03.2016 р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 р. заперечив проти позову з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Крім того, представники сторін подали клопотання про продовженні строку розгляду спору для надання їм можливості представити суду додаткові докази у справі.

Розглянувши дане клопотання сторін, суд його задовольнив з наступних підстав.

Частиною 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

В частині 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.03.2016 р., керуючись ст. 69 ГПК України, продовжено строк розгляду спору в даній справі 910/168/16 на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 14.03.2016 р. суд оголосив перерву до 06.04.2016 р. о 12:35 год. для дослідження доказів у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 06.04.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2016 р. заперечив проти позову з підстав, які зазначену у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 06.04.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.01.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» (надалі - позивач, виконавець) та ПІІ у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «АSВІS-УКРАЇНА» (надалі - відповідач, замовник) було укладено договір про надання послуг № У4218 (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору, позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з передпродажної підготовки товарів та додаткові послуги на умовах договору, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити позивачу належним чином надані послуги

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За умовами п. 1.3. договору, відповідач зобов'язується сплатити позивачу вартість належно наданих послуг згідно обсягів та умов, зазначених у договорі.

Строк дії договору, відповідно до п. 9.1., з дати підписання по 31.12.2013 р. включно, а в частині виконання зобов'язань сторонами - до повного і належного виконання договору.

Факт належного надання послуг за договором у відповідності до п. 1.4. договору підтверджується актом, підписаним повноважними представниками сторін, у порядку, передбаченому договором.

Розділом 2 договору встановлений перелік послуг, які позивач надав відповідачу, зокрема:

- згідно з п.2.2. договору, позивач надав відповідачу маркетингові послуги, а саме:

за п. 2.2.4. - послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника, зміст послуги - збуту стимулювання збуту товарів замовника в кожній новій торговельній точці.

Згідно з п. 2.3. договору сторони погодили, що позивач надає відповідачу послуги на постійній основі впродовж всього строку дії договору.

Вартість вказаних вище послуг та порядок їх розрахунку визначено в розділі 3 договору, зокрема,

пунктом 3.3.5. договору встановлено, що послуга з розширення ринку збуту товарів, поставлених замовником (послуга, що надається у відповідності до п. 2.2.4. договору) визначається вступним чином - 20 000,00 грн. без урахування ПДВ за кожну нову торгівельну точку, де надаються послуги.

Виконавець проводить розрахунок вартості послуги, складає акт та передає його замовнику після початку надання послуг в кожній новій торговельній точці, в якій здійснюється таке стимулювання та розширення.

Отже, у відповідності до п. 2.2.4. договору, позивачем було належним чином надані відповідачу відповідні додаткові послуги на загальну суму - 20 000,00 грн., зокрема, по акту виконаних робіт (наданих послуг) № 31302714 від 30.05.2013 р., виконавцем було надано замовнику наступні послуги:

- послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника, згідно з п. 3.3.5. Договору на суму 20 000,00 грн. без ПДВ.

Всього у відповідності до акту виконаних робіт (наданих послуг) № 31302714 від 30.05.2012 р. виконавцем було надано замовнику послуги на суму 20 000,00 грн. без ПДВ, крім того ПДВ - 4 000,00 грн. Разом з ПДВ - на суму 24 000,00 грн.

Пунктом 3.7. договору встановлено порядок приймання послуг: акт по всіх наданих послугах надається виконавцем замовнику щоквартально до 15 числа місяця, наступного після закінчення відповідного кварталу, у якому було надано послуги, крім актів визначених в п. 3.3.3., які надаються щомісячно, п. 3.3.5. та п. 3.1.8. даного договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Замовник зобов'язаний підписати акт і повернути виконавцю підписаний екземпляр виконавця не 5 (п'яти) днів з моменту його надання виконавцем або надати в письмовому вигляді вмотивовану відмову. Якщо вмотивована відмова не надана виконавцю протягом 5 (п'яти) днів, послуги вважаються прийнятими, і акт підписаним.

Позивач пояснив суду, що виконавцем були надіслані замовнику відповідні акти наданих послуг 07.06.2013 року, зокрема:

- акт виконаних робіт (наданих послуг) № 31302714 від 30.05.2013 р., 2 екземпляри;

- податкова накладна № 53473 від 30.05.2013 р.,1 екземпляр;

- рахунок на оплату № 31302714 від 30.05.2013 р., 1 екземпляр;

- коментар до рахунку на оплату № 31302714 від 30.05.2013 р., 1 екземпляр.

Позивач стверджує, що відповідачем акти отримано 17.06.2013 р., проте належних доказів у підтвердження цього факту суду не надав.

Позивач 12.11.2015 р. повторно відправив відповідачу цінним листом з описом вкладень перелік необхідних документів для здійснення відповідачем оплати, що підтверджується відповідною квитанцією та описом, які додано до позовної заяви.

Таким чином, керуючись п. 3.7. договору, послуги, що були надані позивачем відповідачу є такими, що прийняті відповідачем, оскільки відповідач, протягом 5 днів з моменту отримання акту виконаних робіт (наданих послуг) не заявив позивачу мотивованої відмови від підписання зазначених актів.

У відповідності до п. 3.6. договору, розрахунки за належним чином надані послуги виконавця здійснюються замовником не пізніше 15 (календарних днів) днів з моменту надання виконавцем замовнику рахунку-фактури за надані послуги. Рахунок-фактура складається виконавцем на основі акту, наданого згідно з п. 3.7. договору.

Таким чином, оскільки акт № 31302714 від 30.05.2013 р. отримано відповідачем 17.11.2015 р., та враховуючи, що відповідачем не було заявлено позивачу мотивованої відмови від підписання акту, то день оплати по вказаному акту виконаних робіт (наданих послуг) наступив 02.12.2015 р..

Проте, станом на день звернення з позовом до суду, сума боргу в розмірі 24 000,00 грн. відповідачем не була сплачена.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА» про стягнення 46 211,55 грн. (з яких: 24 000,00 грн. основного боргу, 1 610,30 грн. пені, 1 824,66 грн. три відсотка річних від простроченої суми, 18 776,59 грн. інфляційного збільшення суми боргу), у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р., тоді як відповідач свої зобов'язання щодо оплати послуг за даним договором не виконав належним чином.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позову, посилаючись на те, що послуга позивачем не була надана і це не підтверджено документально, оскільки відповідач не підписав акт наданих послуг № 31302714 від 30.05.2013 р.

Господарський суд не приймає доводи відповідача, так як всі докази та обставини справи в сукупності свідчать про фактичне надання послуг позивачем відповідачу за спірним договором.

На підтвердження надання відповідної послуги, а саме - збуту товарів відповідача в нових торгівельних точках, позивач надав суду звіт ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» щодо продажу товару відповідача в гіпермаркеті «Ашан Фонтанка», договір поставки від 01.01.2011 р., укладений між позивачем та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» з метою продажу товару відповідача у торгівельних точках ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», в тому числі в торгівельній точці за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, селищна Рада Фонтанська, Комплекс будівель та споруд № 1.

Додатково позивач надав суду видаткову накладну № 1529279 від 07.05.2013 р., складену між позивачем та ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» щодо поставки товару відповідача, який збувався в торгівельній точці за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, селищна Рада Фонтанська, Комплекс будівель та споруд № 1, та видаткову накладну № 1362 від 29.04.2013 р. складену між позивачем та відповідачем, що підтверджує рух товару від відповідача до нової торгівельної точки і надання послуги збуту товарів відповідача в новій торгівельній точці у 2013 році.

Таким чином, оцінивши всі надані докази та пояснення в їх сукупності, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА» основного боргу за надані послуги за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р. в розмірі 24 000,00 грн., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА» про стягнення 24 000,00 грн. основного боргу за надані послуги за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» просило суд стягнути з відповідача 18 776,59 грн. інфляційних нарахувань, 1 824,66 грн. трьох відсотків річних за період з 17.06.2013 р. до 28.12.2015 р., у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. За таких обставин застосовувати індекс інфляції у випадку, коли борг виник у певному місяці і в тому же місяці був погашений, - підстави відсутні. Крім того, при розрахунку інфляційних нарахувань мають бути враховані рекомендації, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», згідно з якими при застосування індексу інфляції слід умовно вважати, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 до 31 числа, то розрахунок починається за наступного місяця - червня.

Однак, стосовно строків оплати за отримані послуги за спірним договором, господарський суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3.6. договору, розрахунки за належним чином надані послуги виконавця здійснюються замовником не пізніше 15-ти днів з моменту надання виконавцем замовнику рахунку-фактури за надані послуги. Рахунок-фактура складається виконавцем на основі ату, наданого згідно з п. 3.7. цього договору, і підписаного сторонами. Рахунок-фактура повинен містити реквізити договору та акту, на основі якого його було складено.

Відповідно до п. 3.7. договору, порядок приймання послуг: акт по всім наданим послугам надається виконавцем замовнику щоквартально до 15-го числа місяця, наступного після закінчення відповідного кварталу,у якому було надано послуги, крім актів, визначених в п. 3.3.3., які надаються щомісячно, п. 3.3.5. та п. 3.1.8. даного договору, якщо інше не передбачено цим договором.

Замовник зобов'язаний підписати акт і повернути виконавцю підписаний екземпляр виконавця не пізніше 5-ти днів з моменту його надання виконавцем або надати в письмовому вигляді вмотивовану відмову. Якщо вмотивована відмова не надана виконавцю протягом 5-ти днів, послуги вважаються прийнятими, а акт підписаним.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги,зазначив, що ним було перший раз надіслано 07.06.2013 р. акт виконаних робіт № 3132714 від 30.05.2013 р., а отримано відповідачем - 17.06.2013 р. Однак, у підтвердження даної обставини, позивач не надав суду жодного належного доказу.

Також позивач зазначив, що ним було повторно направлено на адресу відповідача вищевказаний акт 12.11.2015 р., а отриманий відповідачем - 15.11.2015 р.

Однак, з офіційного вебсайту УДППЗ «Укрпошта» http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati за критерієм пошуку «Відстежити пересилання» з'ясовано інформацію щодо зазначеного позивачем листа від 12.11.2015 р. за його штрих-кодовим ідентифікатором 419, згідно з якою даний лист було відправлено 14.11.2015 р., а вручено адресату за довіреністю 17.11.2015 р.

Таким чином, з урахуванням п. 3.7. договору, відповідач повинен був підписати спірний акт наданих послуг № 31302714 від 30.05.2013 р. не пізніше 22.11.2015 р., або направити позивачу вмотивовану відмову від його підписання.

Оскільки, вмотивована відмова відповідачем не була направлена позивачу, то послуги, надані позивачем за актом наданих послуг № 31302714 від 30.05.2013 р., вважаються прийнятими відповідачем, а строк їх оплати сплинув (з урахуванням п. 3.6. договору) 02.12.2015 р.

За таких обставин, позивач мав право нарахувати на підставі ст. 625 ЦК України, три відсотки річних за період з 03.12.2015 р. до 28.12.2015 р.

Таким чином, за розрахунком суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 51,29 грн. трьох відсотків річних за період з 03.12.2015 р. до 28.12.2015 р., у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р.

При цьому, господарський суд зауважує, що нарахування інфляційних витрат за період з 03.12.2015 р. до 28.12.2015 р. є неможливим, оскільки позов позивачем складено 28.12.2015 р., відправлено поштою до суду 31.12.2015 р., тоді як ще не було відомо індекс інфляції за грудень 2015 р.

Враховуючи наведене, господарський суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача 18 776,59 грн. інфляційних нарахувань за період з 17.06.2013 р. до 28.12.2015 р., у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» просило суд стягнути з відповідача 1 610,30 грн. пені за період з 17.06.2013 р. до 17.12.2013 р., у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. зі змінами та доповненнями, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За порушення строків проведення оплати, визначених цим договором, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 6.4. договору).

Як встановлено судом, строк оплати за послуги, надані позивачем за актом наданих послуг № 31302714 від 30.05.2013 р., сплинув (з урахуванням п. 3.6. договору) 02.12.2015 р., тобто прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем почалось з 03.12.2015 р.

Таким чином, нарахування позивачем пені за період з 17.06.2013 р. до 17.12.2013 р. є безпідставним, у зв'язку з чим господарський суд відмовляє позивачу в задоволені вимоги щодо стягнення з відповідача 1 610,30 грн. пені за період з 17.06.2013 р. до 17.12.2013 р., у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання за договором про надання послуг № У4218 від 01.01.2013 р..

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «ASBIS-УКРАЇНА» (03061, м. Київ, вул. Газова, 30, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ ІСТЕЙТ Ф.К.А.У.» (04073, м. Київ, проспект Московський, 15-А, ) 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 51 (п'ятдесят одну) грн. 29 коп. 3 % річних та 633 (шістсот тридцять три) грн. 92 коп. витрат на сплату судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина