донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

06.04.2016 справа №908/5830/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м. Добропілля, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від13.01.2016р.
по справі№908/5830/15 (суддя Подколзіна Л.Д.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсталь» м.Запоріжжя
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м. Добропілля, Донецька область
простягнення 61 423,82грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Югсталь» м.Запоріжжя звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м. Добропілля, Донецька область про стягнення 61 423,82грн., з яких основний борг у сумі 57 605,91грн., пеня у сумі 2 880,30грн., інфляційні витрати у сумі 558,83грн., 3% річних у сумі 378,78 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.01.2016р. у справі №908/5830/15 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м. Добропілля, Донецька область на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Югсталь» м. Запоріжжя суму основного боргу у розмірі 57 605,91грн., пеню у розмірі 2 880,30грн., інфляційні витрати у розмірі 558,83грн., 3% річних у розмірі 378,78грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 218 грн.

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м. Добропілля, Донецька область, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду від 13.01.2016р. по справі №908/5830/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає, що відсутні підстави вважати відповідача боржником, що прострочив виконання зобовязання, оскільки для розрахунку суми позову позивач використав не дату, яка повинна бути зазначена представником покупця на товаросупровідних документах, а дату видаткової накладної (реквізитів документу), чого не передбачено договором.

Апелянт також зазначає, що судом неправомірно застосована відповідальність у вигляді 3% річних, оскільки договором поставки така відповідальність не встановлена.

Представник відповідача у судове засідання не прибув. Направив клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі.

Представник позивача у судове засідання прибув, заперечував проти доводів апеляційної скарги та клопотання відповідача.

Колегія суддів залишає клопотання без задоволення, оскільки видповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного гоподарського суду самостійно встановити обставини, які у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що у даному випадку неможливість розгляду справи та пов`язаність справ відсутня, договір є підставою заявлених позовних вимог, тому його умови, є предметом розгляду у даній справі з наданням відповідної правовї оцінки.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м. Добропілля, Донецька область, (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Югсталь» м. Запоріжжя (постачальник) укладений договір поставки № 1639-ЦД.

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобовязується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, строки, по ціні і з якісними характеристиками, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, які є невідємною частиною договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію у відповідності до умов даного договору.

За умовами п.5.4 Договору, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюються покупцем в порядку та строки погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Згідно з п. 8.1. Договору цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2016г. включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписана як додаток до договору Специфікація від 25.06.2015р. відповідно до якої сторони узгодили поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних та якісних показників, ціни, строків поставки та умов оплати. найменування, упаковку, якість, кількість та ціну продукції.

Договір та специфікація до нього підписані та засвідчені печатками сторін без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором купівлі-продажу (поставки), відносини за яким підпадають під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та Специфікації від 25.06.2015р. за видатковою накладною №РН-3007/4 від 30.07.2015р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі довіреності від 24.07.2015р. №274 на суму 57 605,91грн., що підтверджується матеріалами справи, які підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містить відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст. 664 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем також виставлений рахунок-фактура від 28.07.2015р. №СФ-0001478.

Згідно з п.5.4 Договору, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюються покупцем в порядку та строки погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до п.5 специфікації, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даною специфікацією до договору, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 (пяти) робочих днів з 30 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

З урахуванням умов оплати відповідно до специфікації за видатковою накладною №РН-3007/4 від 30.07.2015р. відповідач повинен був оплатити товар до 04.09.2015р. включно.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час подачі позовної заяви до суду, відповідачем не сплачено суму 57 605,91грн. за отриманий товар.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 57 605,91грн. підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару належним чином не виконав, за поставлений товар вчасно не розраховувався, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 2 880,30грн., інфляційних витрат у розмірі 558,83грн. та 3% річних у розмірі 378,78грн.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Як визначено в Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014р. №6-113цс14 нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальністю боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, довод апелянта відносно того, що відповідальність у вигляді 3% річних договором поставки не встановлена, колегією суддів не приймається, оскільки зазначена відповідальність передбачена законодавством.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даних вимог повністю та стягнення з відповідача 378,78грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість за період з 05.09.2015р. по 23.11.2015р. та 558,83грн. інфляційних витрат за період за вересень-жовтень 2015р.

Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 2 880,30грн. за порушення грошових зобовязань.

Відповідно до п.6.8. Договору, у випадку несвоєчасної оплати покупець за письмовою вимогою постачальника, сплачує йому неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування пені в розмірі 2 880,30грн. за період з 05.09.2015р. по 23.11.2015р.

Довод апелянта, що обовязок оплатити поставлену продукцію за договором від 25.06.2015р. № 1639-ЦД не виник, оскільки у видатковій накладній відсутня відмітка покупця про дату отримання продукції, спростовується наступними обставинами.

Так, згідно з п. 4.7. Договору дата поставки визначається датою, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах. Наявна видаткова накладна №РН-3007/4, яка міститься в матеріалах справи, датується 30.07.2015р. та підписана представником покупця без зазначення іншої дати та будь-яких зауважень, що свідчить про те, що поставка та момент відліку 30-ти денного строку розпочалися саме з 30.07.2015р. Доводи скаржника про те, що він отримав без будь-яких заперечень продукцію іншою датою, ніж зазначено в накладній, оскільки представником покупця таку дату, яка має значення для належного виконання договору, не вказано, суперечать встановленій ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України презумпції добросовісності та розумності поведінки, яка (презумпція) будь-якими доказами у цій справі не спростована.

Крім того, згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Видаткова накладна у разі належного її оформлення та відповідності вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним обліковим документом, який фіксує та підтверджує господарську операцію і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, видаткова накладна №РН-3007/4 підписана представниками обох сторін, без жодних зауважень 30.07.2015р., містить всі визначені законом обов'язкові реквізити, в тому числі необхідні відомості про продукцію, а також інформацію про дату та місце складання. Отже, за своїми ознаками видаткова накладна від 30.07.2015р. №РН-3007/4 є первинним документом та підтверджує факт поставки продукції саме в цю дату.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно зясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Донецької області від 13.01.2016р. у справі №908/5830/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» м.Добропілля, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 13.01.2016р. у справі №908/5830/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.01.2016р. у справі №908/5830/15 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.