ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016р. Справа№ 914/3401/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі:
позивача-1:Міністерства оборони України
позивача-2:Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова
до відповідача:Приватного акціонерного товариства «Київстар»
про:усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретанслятора з рухомого (мобільного) зв'язку

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Герасименко В. С.

Представники:

Прокурор:ОСОБА_1 (посвідчення від 25.05.2015 р. № 033675)
Позивач 1:ОСОБА_2 представник (довіреність від 08.02.2016 р. № 220/183/д)
Позивач 2:ОСОБА_3 представник (довіреність від 06.01.2016 р. № 87)
Відповідач:ОСОБА_4 представник (довіреність від 12.01.2016 р. № 17)

24.09.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. № 3501 поступила позовна заява від заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретанслятора з рухомого (мобільного) зв'язку.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.09.2015 р. у справі № 914/3401/15 відмовлено в задоволенні клопотання заступника військового прокурора Західного регіону України про відстрочення сплати судового збору, позовну заяву заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про усунення перешкод в користуванні майном повернено без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 28.09.2015 р. у справі № 914/3401/15 скасовано, справу № 914/3401/15 передано на розгляд господарського суду Львівської області.

Матеріали справи № 914/3401/15 поступили до господарського суду Львівської області 01.12.2015 р. за вх. № 1837.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.12.2015 р., справу № 914/3401/15 передано судді Цікало А. І.

Ухвалою суду від 04.12.2015 р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 22.12.2015 р. Ухвалою суду від 22.12.2015 р. розгляд справи було відкладено на 26.01.2016 р.

Ухвалою суду від 31.12.2015 р., у зв'язку з касаційним оскарженням постанови Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 р., провадження у справі № 914/3401/15 зупинено до повернення матеріалів справи № 914/3401/15 із суду вищої інстанції.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.02.2016 р. відмовлено ПрАТ «Київстар» в задоволенні клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на подання касаційної скарги, касаційну скаргу ПрАТ «Київстар» повернуто скаржнику без розгляду.

Матеріали справи № 914/3401/15 повернуто до господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 26.02.2016 р. поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду на 15.03.2016 р.

15.03.2016 р. до суду за вх. № 10341/16 від прокурора поступило повідомлення про відсутність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

15.03.2016 р. до суду за вх. № 10342/16 від прокурора поступило клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору за подання позовної заяви. До зазначеного клопотання долучено платіжне доручення від 11.03.2016 р. № 107 про сплату судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 04.04.2016 р.

Прокурор вимоги суду виконав, в судове засідання з'явився.

Прокурор позов підтримав, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях.

Позивач-1 вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Позивач-2 вимоги суду виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представники позивачів позов підтримали, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду виконав частково, відзив на позов не представив, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

16.12.2010 р. між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (Виконавець, позивач-2 у справі) та Закритим акціонерним товариством «ОСОБА_5 Ем.», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Київстар» (ОСОБА_6, відповідач у справі) укладено договір з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на обєктах Міністерства оборони України (м. Львів, вул. Княгині Ольги, 5/1-5, військове містечко № 1, територія технічного майданчика) № 9 (надалі Договір; оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п. 1.1. Договору (предмет договору), Виконавець (позивач-2) зобовязується надати послуги з розміщення та зберігання на території технічного майданчика військового містечка № 1, яке закріплено за Виконавцем та розташовано за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 5/1-5, обладнання базової станції ретранслятора з рухомого (мобільного) зв'язку (далі ОСОБА_6), вартістю за актом оцінки на 01.11.2010 року 359855,94 грн., відповідно до затвердженої схеми розміщення ОСОБА_6, а ОСОБА_6 (відповідач) зобов'язується оплатити цю послугу.

Згідно п. 2.2. Договору, Виконавець приймає у ОСОБА_6 за актом приймання-передачі (додаток № 2).

Між сторонами Договору підписано акт приймання-передачі ОСОБА_6, згідно якого відповідач передав, а позивач-2 прийняв для розміщення на обєкті позивача-2 обладнання відповідача (базову станцію-ретранслятор з рухомого (мобільного) зв'язку).

Пунктом 6.2. Договору встановлено строк дії договору по 14.12.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії Договору (14.12.2013 р.) між позивачем-2 та відповідачем додаткова угода щодо продовження строку дії Договору або новий договір з аналогічним предметом не укладались.

Таким чином, термін дії договору закінчився 14.12.2013 р.

Відповідно до п. 6.7. Договору, договір припиняється у разі завершення строку дії Договору або у випадках його розірвання.

Відповідно до п. 2.5. Договору, у разі припинення цього Договору ОСОБА_6 складає та підписує акт приймання-передачі, демонтує та вивозить ОСОБА_6 з обєкту Виконавця протягом двох тижнів. Майно вважається поверненим ОСОБА_6 з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Всупереч п. 2.5. Договору, відповідач не здійснив демонтажу та вивозу ОСОБА_6 з обєкту позивача-2.

У зв'язку з тим, що термін Договір закінчився 14.12.2013 р., відповідач без жодних підстав користується майном позивачів (технічним майданчиком військового містечка № 1, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 5/1-5).

Предметом даного спору є усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретанслятора з рухомого (мобільного) зв'язку, у звязку з припиненням дії договору, на підставі якого таке обладнання було розміщено.

Станом на день розгляду справи, відповідач відзив на позов не представив, проти позову не заперечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 121 Конституції України, на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді, у випадках передбачених законом.

Статтю 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

За рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999р. під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В контексті пункту 2 статті 121 Конституції України приписи пункту 3 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про оборону», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони. Серед функцій вказаного органу згідно із законом є здійснення управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Згідно ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та п. 3 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011 Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва, а КЕВ міста Львова є його структурним підрозділом та являється органом влади на місцях у системі Збройних Сил України, на балансі якого перебувають військове майно та покладено відомчий контроль за його використанням.

У даному випадку, заступник військового прокурора Західного регіону України, з метою захисту порушених інтересів держави, звертається до суду з даним позовом в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Укладений між позивачем-2 та відповідачем договір з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на обєктах Міністерства оборони України від 16.12.2010 р. № 9, відповідно до п. 6.2. та п. 6.7. Договору, припинив свою дію 14.12.2013 р.

Після 14.12.2013 р. (закінчення строку дії Договору) між сторонами Договору додаткова угода щодо продовження строку дії Договору або новий договір з аналогічним предметом не укладались.

Всупереч п. 2.5. Договору, відповідач не здійснив демонтаж та вивіз ОСОБА_6 з обєкту позивача-2.

Таким чином, з 15.12.2013 р. відповідач незаконно без жодних правових підстав продовжує користуватись майном позивачів, що призводить до порушення інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У зв'язку із закінчення терміну дії договору з розміщення та зберігання обладнання операторів телекомунікацій на обєктах Міністерства оборони України від 16.12.2010 р. № 9, відповідачу необхідно усунути перешкоди в користуванні позивачами нерухомим майном технічним майданчиком військового містечка № 1, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 5/1-5.

Крім цього, згідно з рішенням Міністра оборони України від 03.01.2013 р. № 72/з зазначене майно повинно бути передано в оренду, відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Інструкції про організацію передачі в оренду та укладення договорів оренди нерухомого військового майна, затвердженої наказом Міністра оборони України від 02.02.2010 р. № 46, а не використовуватись за договором зберігання. Отже, у даному випадку, має місце порушення майнових інтересів держави шляхом використання відповідачем без будь-якої правової підстави військового майна.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретанслятора з рухомого (мобільного) зв'язку обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн.

Відповідно до підпункту 2) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

За своєю суттю вимога про усунення перешкод в користуванні майном є вимогою немайнового характеру.

Отже, за подання даної позовної заяви, підлягає до сплати судовий збір у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тобто 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до підпункту 7) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду підлягає до сплати судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп.

Отже, у даному випадку підлягає до сплати судовий збір у розмірі 1218 грн. за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру та 1218 грн. за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2015 р. у справі № 914/3401/15 відстрочено прокурору сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги до 29.10.2015 р. У зазначений строк прокурор не оплатив судовий збір.

Відповідно до п. 4.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Відповідно до платіжного доручення від 11.03.2016 р. № 107 прокурором сплачено судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

У підпунктах 3.3. та 3.4. пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7 (із змінами та доповненнями) розяснено, що якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення. У разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

Таким чином, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1218 грн. слід стягнути з відповідача на користь військової прокуратури Західного регіону України, оскільки такий сплачено прокурором до прийняття рішення у даній справі, а судовий збір за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду у розмірі 1218 грн. слід стягнути з відповідача у доход державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 11, 310, 391, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 629, 631 ЦК України, ст. ст. 173, 179, 193 ГК України, ст. ст. 42, 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Приватного акціонерного товариства «Київстар» про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретанслятора з рухомого (мобільного) зв'язку задоволити повністю.

2. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство «Київстар» (Червонозоряний проспект, буд. 51, м. Київ, 03110; ідентифікаційний код 21673832) усунути перешкоди в користуванні Міністерством оборони України (Повітрофлотський проспект, буд. 6, м. Київ, 03168; ідентифікаційний код 00034022) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (вул. Батуринська, буд. 2, м. Львів, 79007; ідентифікаційний код 07638027) нерухомим майном технічним майданчиком військового містечка № 1 по вул. Княгині Ольги, 5/1-5 у м. Львові шляхом демонтажу обладнання базової станції-ретанслятора з рухомого (мобільного) зв'язку.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» (Червонозоряний проспект, буд. 51, м. Київ, 03110; ідентифікаційний код 21673832) на користь військової прокуратури Західного регіону України (вул. Клепарівська, 20, м. Львів, 79007; ідентифікаційний код 38326057) 1218 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київстар» (Червонозоряний проспект, буд. 51, м. Київ, 03110; ідентифікаційний код 21673832) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: УДК у Личаківському районі м. Львова; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області; код банку отримувача (МФО): 825014; рахунок отримувача: 3006; код класифікації доходів бюджету: 22030001; код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1218 грн. 00 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.