РІШЕННЯ

29 березня 2016 року Справа № 913/657/15

Провадження №18н/913/657/15

За позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до: відповідача-1 - Старобільської районної державної адміністрації, м. Старобільськ Луганської області

відповідача-2 - селянського (фермерського) господарства «Аляска», с. Титарівка Старобільського району Луганської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсними розпоряджень голови Старобільської райдержадміністрації, договору оренди землі та спонукання повернути земельну ділянку

Судова колегія у складі:

головуючий суддя Корнієнко В.В.

суддя Косенко Т.В.

суддя Смола С.В.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.

За участю представників:

від заявника: Хряк О.О. - прокурор відділу прокуратури Харківської області, посвідчення від 15.08.2014 № 028256,

від позивача: не прибув,

від відповідача-1: не прибув,

від відповідача-2: не прибув,

від третьої особи: не прибув.

Суть спору: прокурором заявлено вимоги:

- про визнання недійсним розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації від 24.12.2010 № 728 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки СФГ «Аляска»»;

- про визнання недійсним розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації від 17.03.2011 № 150 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди земельної ділянки СФГ «Аляска»»;

- про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 19.10.2011 (державна реєстрація від 19.10.2011 № 00648), який укладено між відповідачами за позовом;

- про зобов'язання 2-го відповідача (СФГ «Аляска») повернути третій особі по справі (Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області) орендовану земельну ділянку площею 5,9685 га, вартістю 131905,04 грн, що використовується на підставі договору оренди землі від 19.11.2011, укладеного між відповідачами за позовом, та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Старобільському районі 19.10.2011 за № 00648.

Позивач (Державна інспекція сільського господарства в Луганській області) письмовими поясненнями від 23.02.2016 № 11-25/0118 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позивач просив розглядати справу без участі його представника.

Відповідач-1 (Старобільська районна державна адміністрація) проти позову заперечує (письмові заперечення від 28.09.2015 № 1694, лист від 17.12.2015 № 2324, лист від 27.01.2016 № 182, лист від 23.03.2016 № 585) посилаючись на відсутність порушень законодавства при прийнятті оспорюваних розпоряджень та при укладенні оспорюваного договору оренди землі. Відповідач-1 заявою від 28.09.2015 № 1695, листами від 17.12.2015 № 2324 та від 23.03.2016 № 585 просив застосувати позовну давність, так як позов пред'явлено після її спливу, та відмовити у позові. Відповідач-1 просив розглядати справу без участі його представника.

Відповідач-2 (СФГ «Аляска») також проти позову заперечує (письмові заперечення від 28.09.2015, від 06.11.2015, від 23.12.2015, від 26.01.2016 № 1) посилаючись на відсутність порушень законодавства при прийнятті 1-м відповідачем оспорюваних розпоряджень та при укладенні оспорюваного договору оренди землі. У вказаних письмових запереченнях Відповідач-2 заявив про застосування позовної давності зазначивши, що позов пред'явлено після її спливу. Відповідач-2 просив розглядати справу без участі його представника.

Третя особа (Головне управління Держгеокадастру у Луганській області) не повідомила суд, чи погоджується вона з позовними вимогами прокурора чи ні.

В зв'язку зі складністю спору, для його розгляду призначено колегію суддів, яка визначена автоматизованою системою документообігу суду у складі: Корнієнко В.В. (головуючий), Рябцева О.В., Смола С.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.11.2015).

У зв'язку з відпусткою суддів Рябцевої О.В. та Смоли С.В. автоматизованою системою документообігу суду здійснено заміну останніх на суддів Зюбанову Н.М. та Косенко Т.В. (протокол автоматичного визначення складу колегії суддів від 04.01.2016).

У зв'язку з відпусткою судді Зюбанової Н.М. автоматизованою системою документообігу суду здійснено заміну останньої на суддю Смолу С.В. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.02.2016).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Старобільської районної державної адміністрації від 24.12.2010 № 728 «Про надання СФГ «Аляска» дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки» відповідачу-2 (СФГ «Аляска») надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку, яка надається терміном на 5 років для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 3 га ріллі за рахунок земель державної власності, що розташовані за межами населеного пункту на території, яка за даними державного кадастру враховується в Титарівській сільській раді.

Розпорядженням голови Старобільської районної державної адміністрації від 17.03.2011 № 150 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди земельної ділянки СФГ «Аляска»» затверджено відповідна технічна документація та надано в оренду відповідачу-2 земельну ділянку загальною площею 5,9685 га ріллі терміном на п'ять років для ведення фермерського господарства за рахунок земель державної власності, розташованих за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Титарівській сільській раді.

На підставі вищевказаного розпорядження № 150 19.10.2011 між відповідачем-1 (Старобільською районною державною адміністрацією) та відповідачем-2 (СФГ «Аляска») укладено договір оренди землі (державна реєстрація від 19.10.2011 № 00648) згідно якому, відповідач-1 передав відповідачу-2 в оренду на п'ять років земельну ділянку (ріллі) площею 5,9685 га із земель державної власності, розташованих за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Титарівській сільській раді, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Прокурор у позовній заяві вказав, що вищевказані розпорядження та договір, укладений на їх виконання, є незаконними за таких підстав:

- у порушення ст. 124 Земельного кодексу України земельна ділянка була передана 2-му відповідачу без проведення земельних торгів;

- у порушення ст. 123 Земельного кодексу України земельна ділянка була передана 2-му відповідачу без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

На підставі вказаних доводів прокурором заявлено вимоги:

- про визнання недійсним розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації від 24.12.2010 № 728 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки СФГ «Аляска»»;

- про визнання недійсним розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації від 17.03.2011 № 150 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право оренди земельної ділянки СФГ «Аляска»»;

- про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 19.10.2011 (державна реєстрація від 19.10.2011 № 00648), який укладено між відповідачами за позовом;

- про зобов'язання 2-го відповідача (СФГ «Аляска») повернути третій особі по справі (Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області) орендовану земельну ділянку площею 5,9685 га, вартістю 131905,04 грн, що використовується на підставі договору оренди землі від 19.11.2011, укладеного між відповідачами за позовом, та зареєстрованого у відділі Держкомзему у Старобільському районі 19.10.2011 за № 00648.

Позивач (Державна інспекція сільського господарства в Луганській області) письмовими поясненнями від 23.02.2016 № 11-25/0118 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, однак, зазначив, що орендована 2-м відповідачем спірна земельна ділянка раніше орендувалася СФГ «Камчатка», і передача її в оренду 2-му відповідачу здійснювалась без зміни її цільового призначення.

Третя особа (Головне управління Держгеокадастру у Луганській області) не повідомила суд, чи погоджується вона з позовними вимогами прокурора чи ні.

Відповідач-1 (Старобільська районна державна адміністрація) проти позову заперечує (письмові заперечення від 28.09.2015 № 1694, лист від 17.12.2015 № 2324, лист від 27.01.2016 № 182, лист від 23.03.2016 № 585) посилаючись на відсутність порушень законодавства при прийнятті оспорюваних розпоряджень та при укладенні оспорюваного договору оренди землі.

Зокрема, Відповідач-1 вказав, що на дату прийняття оспорюваних розпоряджень був відсутній визначений законом порядок проведення земельних аукціонів, що в свою чергу виключало можливість їх проведення; при цьому чинне законодавство не містило заборони органу виконавчої влади розпоряджатися землями державної власності шляхом надання їх у користування вихорячи із встановлених законом повноважень.

Відповідач-1 заявою від 28.09.2015 № 1695, листами від 17.12.2015 № 2324 та від 23.03.2016 № 585 просив застосувати позовну давність, так як позов пред'явлено після її спливу (позовна давність почалась у дату прийняття відповідного розпорядження (24.12.2010 та 17.03.2011), укладення договору (19.10.2011) та закінчилась у відповідну дату через три роки - 24.12.2013, 17.03.2014 та 19.10.2014; позов пред'явлено прокурором 20.08.2015), та відмовити у позові .

Щодо передачі 2-му відповідачу земельної ділянки в оренду без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 1-й відповідач зазначив, що межі цієї земельної ділянки до передачі її в оренду 2-му відповідачу вже були встановлені в натурі (на місцевості), земельна ділянка передавалася на підставі технічної документації із землеустрою без зміни її цільового призначення в порядку абз. 5 ч. 1 ст. 123 ЗК України, якою за вказаних обставин встановлена можливість такої передачі.

Відповідач-2 (СФГ «Аляска») також проти позову заперечує (письмові заперечення від 28.09.2015, від 06.11.2015, від 23.12.2015, від 26.01.2016 № 1) посилаючись на відсутність порушень законодавства при прийнятті 1-м відповідачем оспорюваних розпоряджень та при укладенні оспорюваного договору оренди землі. У вказаних письмових запереченнях Відповідач-2 заявив про застосування позовної давності зазначивши, що позов пред'явлено після її спливу (позовна давність почалась у дату прийняття відповідного розпорядження, укладення договору та закінчилась у відповідну дату через три роки - 24.12.2013, 17.03.2014 та 19.10.2014, а позов пред'явлено прокурором 20.08.2015).

Заперечуючи проти позову по суті 2-й відповідач посилався на ті ж саме доводи, що і 1-й відповідач: на дату прийняття оспорюваних розпоряджень був відсутній визначений законом порядок проведення земельних аукціонів, що в свою чергу виключало можливість їх проведення; при цьому чинне законодавство не містило заборони органу виконавчої влади розпоряджатися землями державної власності шляхом надання їх у користування вихорячи із встановлених законом повноважень; межі вказаної земельної ділянки, до передачі її в оренду 2-му відповідачу, вже були встановлені в натурі (на місцевості), земельна ділянка передавалася на підставі технічної документації із землеустрою без зміни її цільового призначення в порядку абз. 5 ч. 1 ст. 123 ЗК України, якою за вказаних обставин встановлена можливість такої передачі.

В обґрунтування своїх доводів про те, що межі вказаної земельної ділянки до передачі її в оренду 2-му відповідачу вже були встановлені в натурі (на місцевості) і земельна ділянка передавалася без зміни її цільового призначення, відповідачі вказали, що до надання спірної земельної ділянки в оренду 2-му відповідачу, ця земельна ділянка на підставі розпорядження голови Старобільської РДА від 12.04.2002 № 144/1 та договору оренди земельної ділянки від 21.06.2002 (державна реєстрація від 21.06.2002 № 4) передавалася в оренду гр. ОСОБА_5 (голові та засновнику СФГ «Камчатка») для організації СФГ «Камчатка» та ведення фермерського господарства; у подальшому договір оренди земельної ділянки з громадянином ОСОБА_6 на СФГ «Камчатка» не переукладався, оскільки норми чинного законодавства не передбачають переукладення договору оренди з фізичної особи на юридичну.

Відповідачі вказали, що на підставі вказаного договору оренди земельної ділянки від 21.06.2002 гр. ОСОБА_5 (голові СФГ «Камчатка») надано в оренду на 25 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 44,3 га, в тому числі: ріллі 21 га, пасовища 23,3 га; рілля складалось із двох ділянок: площею 15 га та 6,0 га та використовувалось СФГ «Камчатка» до припинення права оренди земельними ділянками 23.11.2006.

Відповідачі також зазначили, що на плані тимчасового користування (який є додатком до договору оренди земельної ділянки від 21.06.2002), чітко видно, що спірна земельна ділянка площею 6 га виділена в натурі, опис її меж співпадає з координатами відправних точок у кадастровому плані спірної земельної ділянки (орендованої 2-м відповідачем).

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.04.2007 по справі № 4/196пн припинено суб'єкта підприємницької діяльності - СФГ «Камчатка»; припинення вказаної юридичної особи зареєстровано в ЄДР 19.02.2014.

Прокурор у позовній заяві та запереченні від 26.10.2013 № 497вих15 (на відзив) зазначив, що початок перебігу строку позовної давності слід обраховувати з моменту, коли органи прокуратури дізналися про факт порушення вимог законодавства, що сталося із листа позивача від 12.06.2015 № 11-25/0224.

Позивач у письмових поясненнях від 23.02.2016 № 11-25/0118 зазначив, що йому стало відомо про порушення вимог законодавства відповідачами, у травні та червні 2015 р. в ході здійснення державного нагляду (контролю) на виконання доручення прокуратури Луганської області від 24.04.2015 № 05/1-179вих-15; Планами роботи позивача на 2012 - 2015 роки не передбачалось здійснення перевірки розпоряджень Старобільської районної державної адміністрації, тому, з січня 2012 р. по квітень 2015 р. такі перевірки не здійснювались.

На думку позивача він не міг довідатися про особу, яка порушила його право, раніше 24.04.2015, і з цієї дати починається перебіг строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши прокурора, суд дійшов висновку,що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно статуту другого відповідача - СФГ «Аляска» останнього створено у відповідності до приписів Закону України «Про фермерське господарство» та зареєстровано як юридичну особу 08.11.2002.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлений Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, зокрема, ч. 1 вказаної статті передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Оскільки на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень (2010-2011 р.р.) СФГ «Аляска» вже набуло статусу юридичної особи (державна реєстрація від 08.11.2002), передача в оренду земельної ділянки площею 5,9685 га без проведення земельних торгів, суперечить приписам ст. 124 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 у справі №3-157гс14 і відповідно до приписів ст.11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Водночас, суд зазначає, що у вичерпному переліку, встановленому ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України не зазначено випадків надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства юридичним особам без проведення земельних торгів.

Частиною ч. 1 ст. 135 Земельного кодексу України передбачено, що земельні торги проводяться у формі аукціону.

Згідно з ч. 5 ст. 137 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у порядку, встановленому законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 «Про затвердження Порядку проведення у 2008 році земельних торгів» було затверджено відповідний порядок проведення у 2008 році земельних торгів, але Указом Президента України від 21.07.2008 № 639/2008 дію зазначеної постанови зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 11.11.2008 за № 25-рн/2008 у справі № 1-46/2008 постанову Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 №394 визнано неконституційною, оскільки питання щодо порядку відчуження, набуття і здійснення права власності, права тимчасового користування (оренди), функції, компетенції органів державної влади і місцевого самоврядування мають врегульовуватися тільки Законом.

19.08.2012 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону» від 05.07.2012 № 5077-VI, яким ст.ст. 135-139 Земельного кодексу України викладені в новій редакції і в них було детально врегульовано порядок та форми проведення земельних торгів.

Таким чином, у 2010 та 2011 році, коли приймалися оскаржувані розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації законодавчо не було врегульовано питання проведення земельних торгів у формі аукціону.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що відсутність законодавчо визначеного порядку проведення земельних торгів не давала право голові Старобільської районної державної адміністрації надавати спірну земельну ділянку в оренду без проведення земельних торгів, за результатами яких укладається договір оренди землі. Недотримання цієї процедури є порушенням органом державної влади господарської компетенції під час укладення договору оренди землі.

Аналогічна правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 у справі № 3-22гс14.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора в цій частині, оскільки передача 2-му відповідачу земельної ділянки площею 5,9685 га із земель державної власності повинна була здійснюватись шляхом проведення процедури земельних торгів, за результатами яких укладається договір оренди землі. Господарський суд зауважує, що відсутність законодавчо визначеного порядку проведення процедури земельних торгів не може бути підставою для позаконкурентного надання юридичній особі в оренду земель державної або комунальної власності.

Доводи позивача та відповідачів про те, що межі спірної земельної ділянки до передачі її в оренду 2-му відповідачу вже були встановлені в натурі (на місцевості) (земельна ділянка орендувалася головою СФГ «Камчатка» ОСОБА_5.) не доведені сторонами належними доказами, тому, не приймаються судом до уваги.

Договір оренди земельної ділянки від 21.06.2002 (державна реєстрація від 21.06.2002 № 4), який надано відповідачами суду у якості доказу своїх доводів, не містить даних на підставі яких можна зробити висновок, що орендована головою СФГ «Камчатка» ОСОБА_5 земельна ділянка площею 6 га, є саме тою земельною ділянкою площею 5,9685 га, яка орендується 2-м відповідачем.

Надані відповідачами суду План тимчасового користування фермерського господарства гр. ОСОБА_6 (до договору оренди земельної ділянки від 21.06.2002) та Кадастровий план земельної ділянки (до оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 19.10.2011) не підтверджують доводів відповідачів про те, що це плани однієї земельної ділянки.

Окрім різних площ, визначених на цих планах земельних ділянок, (гр. ОСОБА_6 орендував земельну ділянку площею 6 га, а 2-й відповідач - 5,9685 га) є різними усі координати відправних точок та описи меж цих ділянок, що унеможливлює зробити висновок про тотожність цих земельних ділянок.

Інших доказів своїх доводів відповідачі суду не подали.

Третя особа (Головне управління Держгеокадастру у Луганській області) пояснила суду (письмові пояснення від 05.01.2016), що усі документи щодо надання спірної земельної ділянки у користування (у тому числі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки) повинні знаходитись у виконавчому комітеті місцевої ради за місцем розташування земельної ділянки, тобто у виконавчому комітеті Титарівської сільської ради.

Ухвалою від 05.01.2016 суд зобов'язав Титарівську сільську раду Старобільського району Луганської області подати суду письмові пояснення з питання, чи надавалась кому-небудь (у тому числі СФГ «Аляска») у користування на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, спірна земельна ділянка, якщо надавалась, подати копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо вказана земельна ділянка на підставі проекту землеустрою щодо її відведення в користування не надавалась, вказати про це письмово.

Однак, Титарівська сільська рада не подала суду витребувані пояснення та документи.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що на час прийняття головою Старобільської районної державної адміністрації оскаржуваних розпоряджень межі земельної ділянки площею 5,9685 га, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Титарівській сільській раді, встановлені в натурі (на місцевості) не були, тому надання її без складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було неможливим.

Таким чином, суд вважає доводи прокурора в цій частині обґрунтованими, а доводи відповідачів, якими вони заперечують проти доводів прокурора, недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, суд погоджується з доводами прокурора і вважає їх обґрунтованими в частині того, що оскільки оскаржувані розпорядження голови Старобільської районної державної адміністрації, на виконання яких укладено договір оренди землі від 19.10.2011 (державна реєстрація від 19.10.2011 № 00648), підлягають визнанню недійсними, то і вказаний договір оренди землі також підлягає визнанню недійсним.

1-м відповідачем заявою від 28.09.2015 № 1695, листами від 17.12.2015 № 2324 та від 23.03.2016 № 585 та 2-м відповідачем письмовими запереченнями від 28.09.2015, від 06.11.2015, від 23.12.2015, від 26.01.2016 № 1 заявлено про застосування позовної давності, так як на їх думку позов пред'явлено після її спливу (позовна давність почалась у дату прийняття відповідного розпорядження (24.12.2010 та 17.03.2011), укладення договору (19.10.2011) та закінчилась у відповідну дату через три роки - 24.12.2013, 17.03.2014 та 19.10.2014; позов пред'явлено прокурором 20.08.2015).

Розглядаючи вказані заяви, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 260 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В позовній заяві заступника прокурора Луганської області вказано, що оскільки прокурор не є органом, який приймає участь у наданні земельних ділянок у власність або у користування, а про обставини, які стали підставою звернення до суду, прокуратура дізналася лише з листа Державної інспекції сільського господарства в Луганській області від 12.06.2015 № 11-25/0224, то початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про наявність оспорюваних розпоряджень та договору, а з моменту, коли органи прокуратури дізналися про факт порушення вимог земельного законодавства, допущених під час прийняття оскаржуваних розпоряджень та укладення договору оренди.

З цього приводу, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Підпунктом 4.1 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» встановлено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 3-374гс15, держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. На позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади поширюється положення ст. 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічні правові позиції, згідно з якими перебіг позовної давності у справах за позовами, заявленими прокурором в інтересах держави в особі її органів, починається від дня коли про порушене право довідався або міг довідатися саме такий державний орган, а не прокурор, який звернувся з позовом до суду, наведені в постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 3-23гс14, від 23.12.2014 у справі № 3-194гс14, від 23.03.2015 у справі № 3-21гс15, від 01.07.2015 у справі № 6-178цс15.

Таким чином, у даній справі підлягають встановленню обставини перебігу позовної давності щодо позивача у справі - Державної інспекції сільського господарства в Луганській області, а не заступника прокурора Луганської області.

Господарський суд виходить з того, що ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Пунктом 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 визначено, що Державна інспекція сільського господарства країни (Держсільгоспінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Відповідно до абз.5 пп.а) пп.1 п.4 вказаного Положення Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль), у т.ч. у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Положенням про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.2011 № 770 встановлено, що Державна інспекція сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Держсільгоспінспекція) є територіальним органом Державної інспекції сільського господарства України та їй підпорядковується (п. 1). Основним завданням Держсільгоспінспекції є реалізація повноважень Державної інспекції сільського господарства України у межах відповідної території (п. 3). Держсільгоспінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю (абз. 5 п.п.п. «а» п.п. 4.1 п. 4).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач у справі - Державна інспекція сільського господарства в Луганській області - був зареєстрований як юридична особа 10.01.2012 (№ запису про державну реєстрацію 0019098), тобто з цього моменту є органом державної влади, до повноважень якого в силу наведених приписів законодавства відноситься державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що перебіг позовної давності для звернення позивача (прокурора в інтересах держави в особі позивача) з позовними вимогами про визнання недійсними розпоряджень голови Старобільської районної державної адміністрації від 24.12.2010 № 728, від 17.03.2011 № 150, визнання недійсним договору оренди землі від 19.10.2011 (державна реєстрація від 19.10.2011 № 00648), розпочався з моменту, коли Державна інспекція сільського господарства в Луганській області як орган державної влади, до обов'язків якого входить виявлення порушень земельного законодавства, могла довідатися про порушення відповідачами вищевикладених норм земельного законодавства, тобто з 10.01.2012, - з дня створення позивача як юридичної особи, а сплинув, відповідно, 11.01.2015.

Заступником прокурора Луганської області позов пред'явлено 21.08.2015 (згідно відбитка штемпеля на поштовому конверті), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Підпунктом 2.3. пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» передбачено, що якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Господарський суд зауважує, що ані прокурором, ані позивачем у справі не надано доказів поважності причин пропущення строку позовної давності для звернення з вимогами про визнання недійсними оскаржуваних розпоряджень та договору оренди землі.

З огляду на викладене, зважаючи на подані відповідачами заяви про застосування позовної давності у зв'язку зі спливом (закінченням) строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови прокурору у позові, в частині вимог про визнання недійсними розпоряджень голови Старобільської районної державної адміністрації від 24.12.2010 № 728 та від 17.03.2011 № 150, а також про визнання недійсним договору оренди землі від 19.10.2011 (державна реєстрація від 19.10.2011 № 00648), який укладений між відповідачами за позовом, у зв'язку із спливом позовної давності.

У задоволенні позову, в частині вимоги про повернення спірної земельної ділянки площею 5,9685 га Головному управлінню Держгеокадастру у Луганській області слід відмови за необґрунтованістю та безпідставністю цієї вимоги.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Прокурором при зверненні з позовом до суду було заявлено 4 вимоги немайнового характеру (визнання недійсним двох розпоряджень голови Старобільської районної державної адміністрації; визнання недійсним договору оренди землі; зобов'язання повернути земельну ділянку).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при відмові у позову покладається на позивача.

Підпунктом 4.6 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

З огляду на викладене, судовий збір у розмірі 4872 грн. підлягає стягненню в доход Державного бюджету України з позивача - Державної інспекції сільського господарства в Луганській області, згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Луганській області до відповідача-1 - Старобільської районної державної адміністрації, до відповідача-2 - Селянського (фермерського) господарства «Аляска» відмовити повністю.

2. Стягнути з Державної інспекції сільського господарства в Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Леніна, б. 32-а, ідентифікаційний код 37991770, в доход Державного бюджету України на поточний рахунок 3004, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, одержувач - УДКСУ у Київському районі м. Харкова Харківської області, МФО 851011, код за , код класифікації доходів бюджету: 22030001, судовий збір у сумі 4872 грн., про що видати наказ Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьк Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області після набрання рішенням законної сили.

29 березня 2016 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 04 квітня 2016 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Головуючий суддя В.В. Корнієнко

Судді: Т.В. Косенко

С.В. Смола