РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/2689/16

За позовом Фізичної особи-підприємця Михайличенко Ольги Сергіївни
до Міністерства оборони України
про стягнення 869 700,00 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:
від позивача: Пастухов І.П.
від відповідача: Матющенко О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Фізичної особи-підприємця Михайличенко Ольги Сергіївни до Міністерства оборони України про стягнення 869 700,00 грн. основного боргу, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/465 від 13.10.2015 р.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 р. порушено провадження у справі № 910/2689/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.03.2016 р., зобов`язано сторін надати певні документи та пояснення.
09.03.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які залучено до матеріалів справи.
Представник позивача в судовому засіданні 16.03.2016 р. надав суду оригінали документів для огляду в судовому засіданні; надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні 16.03.2016 р. надав суду письмовий відзив на позовну заяву, який залучено до матеріалів справи; надав суду усні пояснення по суті спору; проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Керуючись ст. 77 ГПК України, Господарський суд м. Києва оголосив перерву в судовому засіданні 16.03.2016 р. до 06.04.2016 р. о 12:55 год. для дослідження доказів у справі.
23.03.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли письмові заперечення на відзив на позовну заяву, які залучено до матеріалів справи.
Представник позивача в судовому засіданні 06.04.2016 р. надав суду усні пояснення п суті спору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2016 р. надав суду усні пояснення по суті спору, проти позовних вимог заперечив.
У судовому засіданні 06.04.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.
Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Міністерством оборони України (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Михайличенко Ольгою Сергіївною (постачальник) було укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/465 від 13.10.2015 р. (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2015 році поставити замовнику білизну спідню, трикотажну (лот 3. Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, клас 2) (надалі товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані в цьому договорі.
Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором поставки.
У відповідності до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з п.1.2. договору, загальна кількість товару, який необхідно поставити, відповідно до специфікації та найменування товару (труси (клас 2) з трикотажного бавовняного кулірного полотна), складає 20 000 комплектів, ціна кожного окремого комплекту з врахуванням супутніх витрат складає 57,98 грн., а загальна вартість 1 159 500,00 грн. без ПДВ.
За рознарядкою Міністерства оборони України, згідно зі специфікацією (додаток № 1 до договору від 13.10.2015 р. № 286/3/15/465, Міністерству оборони України було сплановано відвантаження товару у кількості 20 000 штук до Центру забезпечення речовим майном: у В/Ч НОМЕР_1 , за адресою: 03126 м. Київ, вул. Качалова, 3.
З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що постачальник виконав умови догоовру щодо поставки товару в повному обсязі, поставивши товар у В/Ч НОМЕР_1 за адресою: 03126 м. Київ, вул. Качалова, 3, у кількості 20 000 штук, на загальну суму 1 159 500,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № 17-12-4 від 17.12.2015 р., № 17-12-7 від 17.12.2015 р., № 17-12-5 від 17.12.2015 р.,18-12-2 від 18.12.2015 р.
За умовами п. 4.1. договору від 13.10.2015 р. № 286/3/15/465 визначено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника.
Згідно з п. 4.2. договору від 13.10.2015 р. № 286/3/15/465, до рахунку-фактури додається: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідченого мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна постачальника; повідомлення-підтвердження.
Пунктом 5.1. договору визначено, що товар постачається на умовах DDP склад замовника (Incoterms-2010), строк поставки визначений у специфікації договору (п. 1.2. договору).
Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п. 5.3. договору).
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р. (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Постачальник відповідно до п. 4.1. та п. 4.2. договору від 13.10.2015 р. № 286/3/15/465 виконав усі умови щодо належного оформлення рахунків-фактур на поставлений товар з метою їх оплати замовником, зокрема, замовнику було надані наступні документи:
- рахунки-фактури № 17-12-4 від 17.12.2015 р. на суму 40 586,00 грн (проведена передоплата), № 17-12-7 від 17.12.2015 р., № 17-12-5 від 17.12.2015 р.,18-12-2 від 18.12.2015 р.;
- акти приймального контролю (якості) № 1 від 17.12.2015 р., № 1 від 17.12.2015 р, № 2 від 18.12.2015 р., № 3 від 18.12.2015 р.,№ 4 від 18.12.2015 р.;
- видаткові накладні № 17-12-4 від 17.12.2015 р. на суму 289 900,00 грн., № 17-12-7 від 17.12.2015 р. на суму 579 800,00 грн., № 17-12-5 від 17.12.2015 р. на суму 115 960,00 грн., № 18-12-2 від 18.12.2015 р. на суму 173 940,00 грн.
- повідомлення-підтвердження за номерами № 1450,1430,1451,1444 за грудень 2015 р. про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку (поставка у В/Ч А2788).
Однак, відповідач отриманий товар оплатив частково на суму 289 900,00 грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків від 14.01.2016 р. між ФОП Михайличенко О.С. та розпорядником коштів державного бюджету Міністерства оборони України за товар, поставлений за договором від 13.10.2015 р. № 286/3/15/465.
Враховуючи наведене, сума заборгованості за поставлений товар складає 869 700,00 грн.
За таких обставин, Фізична особа-підприємець Михайличенко Ольга Сергіївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 869 700,00 грн. основного боргу, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/465 від 13.10.2015 р.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.
Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач виконав належним чином свої зобов`язання за договором № 286/3/15/465 від 13.10.2015 р., тоді як відповідач свої зобов`язання щодо оплати товару за даним договором не виконав неналежним чином.
Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути, не була зареєстрована в органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов`язання, рахунки не направлено Міністерству оборони України в 2015 році, що суперечить умовам п. 4.2. договору та вимогам Бюджетного кодексу України.
Господарський суд м. Києва не приймає доводи відповідача до уваги, оскільки позивачем були виконані належним чином зобов`язання за договором щодо надання необхідних для розрахунків документів, а також зважаючи на те, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. № 15/5027/715/2011).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р.
Крім того, господарський суд звертає увагу відповідача на те, що ним не було надано належних доказів у підтвердження того, що він звертався до позивача з претензіями чи вимогами щодо ненадання відповідних документів для оплати отриманого товару і вчасного звернення до органів Державної казначейської служби України для реєстрації бюджетного зобов`язання.
За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 869 700,00 грн. основного боргу, а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов`язань, то позов Фізичної особи-підприємця Михайличенко Ольги Сергіївни щодо стягнення з Міністерства оборони України суми основного боргу в розмірі 869 700,00 грн. за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/465 від 13.10.2015 р., визнається судом таким, що підлягає задоволенню.
Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Михайличенко Ольги Сергіївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 869 700 (вісімсот шістдесят дев`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп. боргу та 13 045 тринадцять тисяч сорок п`ять) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина