ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 квітня 2016 р. Справа № 903/91/16
за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, м. Полтава

до спільного українсько-американського підприємства у формі ТзОВ "Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані", м. Луцьк

про стягнення 106069,48 грн. неустойки,

Суддя Якушева І. О.,

при секретарі судового засідання Хомич О.М.

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з

Суть спору: позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача106 069,48 грн. неустойки, нарахованої у звязку з неповерненням відповідачем після закінчення строку дії договору №713/06-Н від 09.10.2006р. орендованого приміщення.

У доданому до позовної заяви клопотанні позивач просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на відсутність коштів.

Ухвалою суду від 22.02.2016р. було порушено провадження у справі , розгляд справи призначено на 09.03.2016р., в порядку попередньої підготовки справи до розгляду зобовязано сторони представити в господарський суд через канцелярію відповідачу обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження; довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; клопотання регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про звільнення його від сплати судового збору було судом відхилено. Проте, зважаючи на відсутність коштів на час звернення позивача з позовом, судом на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" було відстрочено сплату судового збору до судового засідання, тобто до 09.03.2016р.

04.03.2016р. позивач надіслав до суду лист №10-107-0899 від 04.03.2016р., в якому повідомив про відсутність коштів на рахунку для сплати судового збору, повторно просив звільнити його від сплати судового збору та розглядати справу за відсутності його представника.

Клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору вже розглядалось судом: порушуючи 22.02.2016р. провадження у справі, суд мотивованою ухвалою залишив клопотання без задоволення. Заявляючи клопотання повторно, позивач не навів нових доводів, які б давали підстави звільнити його від сплати судового збору. З огляду на викладене, повторне клопотання до задоволення не підлягає.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в підпункті 3.3 пункту 3 постанови від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (з урахуванням змін та доповнень, внесених 16.12.2015р.) якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше, ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Зважаючи на те, що станом на 09.03.2016р. позивач не подав суду доказів сплати судового збору, строк, на який судом відстрочувалась сплата судового збору, на підставі ст.8 Закону України Про судовий збір продовжується до наступного судового засідання.

У звязку з необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів розгляд справи ухвалою суду від 09.03.2016р. було відкладено на 23.03.2016р., зобовязано позивача подати суду докази сплати судового збору відповідно до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір; письмові пояснення щодо звернення із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство; зобовязано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження; довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

23.03.2016р. від позивача електронною поштою надійшов лист №10-107-1181 від 22.03.2016р., в якому позивач посилається на таке:

- станом на 22.03.2016р. залишок коштів на рахунку, відкритого у Головному управлінні казначейської служби України у Полтавській області за КПКВК 6611010 Керівництво та управління у сфері державного майна по КЕКВ 2800 Інші поточні видатки, складає 40 грн., що підтверджується довідкою регіонального відділення ФДМУ по Полтавській області від 22.03.2016р. № 18-103-1168, а тому позивач не має можливості оплатити та надати докази сплати судового збору;

- регіональне відділення 22.03.2016р. звернулося із заявою про визнання грошових вимог до боржника у справі про банкрутство.

Подання заяви відбулося після порушення провадження по даній справі, оскільки відповідну постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури прийнято 23.02.2016р., тобто після подачі регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області позовної заяви;

В судове засідання 23.03.2016р. представники сторін не зявились.

Відповідач вимог ухвали суду від 09.03.2016р. щодо подачі суду обґрунтованих письмових пояснень на заявлений позов, доказів на їх підтвердження, не виконав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

У зв'язку із відсутністю доказів належного повідомлення позивача про судовий розгляд, ухвалою суду від 23.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 06.04.2016р., зобов'язано позивача подати суду докази сплати судового збору відповідно до вимог ст.4 Закону України Про судовий збір; зобовязано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження; довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

В судове засідання 06.04.2016р. представники сторін не з'явились, вимог ухвали суду від 23.12.2015р. не виконали.

Факт належного повідомлення позивача про судовий розгляд справи підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №053, факт належного повідомлення відповідача - рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №177, що містяться в матеріалах справи.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути спір за відсутності представників сторін, зважаючи на те, що сторони належним чином були повідомлені про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами згідно з положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в :

09.10.2006 року між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Полтавській області (орендодавець) та спільним українсько-американським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані" (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №713/06-Н, згідно з п. 1.1.-1.4. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину даху гуртожитку №5.

Об'єкт оренди, загальною площею 10,0 кв.м., вартістю 21 600 грн., знаходиться за адресою: 36020, м. Полтава, Інститутський проріз, 24.

Згідно з п.п. 1.5., 1.6. об'єкт оренди знаходиться на балансі Полтавського національного технічного університету імені ОСОБА_1.

Майно передається в оренду під розміщення обладнання базової станції.

Пунктами 2.1., 2.2. договору передбачено, що передача об'єкта оренди у користування орендаря здійснюється одночасно з підписанням сторонами договору та оформляється актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийому-передачі вказується вартісна характеристика об'єкта оренди на момент передачі майна орендарю.

В разі припинення цього договору об'єкт оренди повертається орендарем балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Повернення об'єкта оренди здійснюється в останній день терміну дії цього договору та оформляється актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору. Обов'язок по складанню акта прийому-передачі покладається на сторону, яка передає об'єкт оренди іншій стороні.

Пунктами 3.1., 3.2., 3.3. договору оренди сторони визначили, що за користування об'єктом оренди орендар щомісячно сплачує до Державного бюджету орендну плату, яка визначається на підставі методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку-травень 2006р.-180 грн.

Нарахування та сплата ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс(и) інфляції за травень-жовтень 2006р.

Орендна плата перераховується у співвідношенні 50% та 50% (Держбюджет, балансоутримувач) щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції: 50% орендної плати до державного бюджету на рахунок, що відкривається на ім'я територіальних органів Державного казначейства; 50% орендної плати- балансоутримувачу.

Відповідно до п.п. 3.4., 3.5 договору розмір орендної плати переглядається орендарем на вимогу орендодавця у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів в частині збільшення вартісних показників на ринку нерухомості, що підтверджується новим звітом про незалежну оцінку об'єкту оренди, та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі незгоди орендаря з даною вимогою орендодавця, орендар в 20-денний термін повідомляє про це орендодавця.

Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному п. 3.3. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі 0,5% від суми заборгованості з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 3.7 договору зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді сплати завдатку в розмірі 180 грн. з відповідним коригуванням, що є платежем за останній місяць оренди.

Орендар сплачує завдаток протягом місяця після підписання договору оренди та в цей же термін надає орендодавцю копію платіжного доручення з відміткою банк про сплату.

На виконання умов договору сторони підписали акт приймання-передачі в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності від 09.10.2006р., відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що належить до державної власності: частину даху гуртожитку №5, що знаходиться за адресою: м. Полтава, Інститутський проріз, 24, загальною площею 10 кв.м., вартість якого визначена згідно з експертною оцінкою станом на 30.04.2006р. і становить відповідно 21600 грн.

Додатковою угодою від 11.08.2011р. №6 до договору оренди сторони погодили, що договір діє до 29.07.2013р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.12.2013 року по справі №903/991/13, яке набрало законної сили 19.12.2013р., встановлено, що договір оренди №713/06-Н від 09.10.2006р. припинив свою дію 29.07.2013р.

Згідно із ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказують при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пп.4.3.9. п.4.3 договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору повернути в останній день терміну дії цього договору балансоутримувачу, орендоване майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати державі (балансоутримувач) збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Згідно з п. 3.9. договору у разі невиконання обов'язку щодо повернення об'єкту оренди із закінченням (припиненням) терміну дії цього договору орендар сплачує до Державного бюджету (балансоутримувачу) згідно чинного законодавства неустойку у розмірі подвійної оплати за користування майном за весь час прострочення-строк фактичного користування майном з моменту припинення дії договору до факту повернення майна орендодавцеві за актом приймання-передачі.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 106069,48 грн. неустойки, нарахованої за період з 30.07.2013р. по 30.11.2015р. (розрахунок а.с. 31), за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди за договором оренди №713/06-Н від 09.10.2006р., що знаходиться за адресою: м. Полтава, Інститутський проріз, 24.

Позивач звертався до відповідача з листами № 11-05-3989 від 19.07.2013р., № 11-05-4630 від 16.08.2013р., № 11-05-5204 від 20.09.2013р., № 11-05-5836 від 18.10.2013р., № 11-05-6369 від 12.11.2013р., в яких посилався на закінчення терміну дії договору 29.07.2013 та просив повернути державне майно з оформленням актів приймання-передачі (повернення) майна.

Проте, відповідач на листи позивача не відповів, актів приймання-передачі обєкта оренди не підписав.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.6 ст.283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Частинами 1-2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до част.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 5.4. постанови №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», застосовуючи приписи статті 785 Цивільного кодексу України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення,

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено част.2 ст.785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Вказана правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду України від 26.12.2011 року № 5005/2712/2011, від 20.03.2012 року № 40/117.

Оскільки відповідач всупереч умови п. 3.9. договору №713/06-Н від 09.10.2006р. не повернув позивачу обєкт оренди після закінчення строку дії договору оренди, вимога позивача про стягнення на підставі ст.785 Цивільного кодексу України неустойки в розмірі подвійної плати за користування обєктом оренди - 106069,48 грн. за період з 30.07.2013р. по 30.11.2015р., обґрунтована та підлягає до задоволення.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що господарським судом Волинської області 06.06.2013 року порушено справу №903/471/13 про банкрутство спільного українсько-американського підприємства у формі ТзОВ «Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані».

Постановою господарського суду від 23.02.2016р. спільне українсько-американське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців.

Позов регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області ґрунтується на грошових зобовязаннях боржника, що виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а відтак відповідач згідно із ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є поточним кредитором, що не виключає можливості розгляду спору за такими вимогами в порядку позовного провадження.

Порушуючи 22.02.2016р. провадження у справі, судом було залишено без задоволення клопотання регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області про звільнення від сплати судового збору.

Разом з цим, зважаючи на відсутність коштів на час звернення позивача з позовом до суду, суд на підставі ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" відстрочив сплату позивачем судового збору до судового засідання, що призначалось на 09.03.2016р.

В подальшому ухвалами суду від 09.03.2016р., від 23.03.2016р. у зв'язку із неоплатою судового збору позивачу надавалась відстрочка.

Проте, станом на 06.04.2016р. в матеріалах справи відсутні докази про сплату позивачем судового збору.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у п. 3.4 постанови №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача в доход державного бюджету України.

Враховуючи наведене, у звязку із задоволенням позову судовий збір в розмірі 1591,04 грн. (106069,48 х 1,5%) слід стягнути з відповідача в доход державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 6, 526, 551, 611, 785 Цивільного кодексу України, ст.ст. 216, 230, 283, 291 Господарського кодексу України, ст. ст. 33, 35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із спільного українсько-американського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані" (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Дубнівська, 23, ) на користь регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (36014, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Леніна, будинок 1/23, , банк одержувача: УДК в Полтавській області, МФО 831019, рах. №0259) 106069 грн. 48 коп. неустойки.

3. Стягнути із спільного українсько-американського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернешенел Телеком'юнікешен Компані" (43010, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Дубнівська, 23, ) в доход державного бюджету (отримувач коштів - УДКСУ у м. Луцьку Волинської області, код отримувача 38009628, банк отримувача - ГУДКСУ у Волинської області, код банку отримувача МФО 803014, рахунок отримувача 3002, код класифікації доходів бюджету - 22030101, код ЄДРПОУ суду - 03499885, призначення платежу: «судовий збір за позовом регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, господарський суд Волинської області») 1591 грн. 04 коп. судового збору.

У відповідності із ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Суддя І. О. Якушева