ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа № 917/2476/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Потапенко В.І., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Белкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, довіреність від 22.02.2016 р. № 10-73/2143;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 608 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 11.02.2016 р. у справі №917/2476/15

за позовом Підприємства облспоживспілки "ПОКОС", м. Кременчук Полтавської області

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії

про припинення дій, які порушують право

ВСТАНОВИЛА:

Підприємство облспоживспілки "ПОКОС" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії, в якому просило суд зобов'язати Кременчуцьку філію Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" припинити дії по припиненню постачання електроенергії Підприємству облспоживспілки "ПОКОС".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року у справі № 917/2476/15 (суддя Гетя Н.Г.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач - Підприємство облспоживспілки "ПОКОС" подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на безпідставність висновку господарського суду першої інстанції, що дії з припинення постачання електроенергії позивачу не відбулись, а попередження про таке припинення не є триваючим правопорушенням, що порушує право позивача, яке підлягає захисту в порядку, передбаченому статтею 16 Цивільного кодексу України, зокрема за допомогою такого способу захисту як припинення дій, що порушують право, оскільки, на думку позивача, попередження про припинення постачання електроенергії є офіційним документом, передбаченим Порядком обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2006 р. № 93, який направляється, зокрема в разі несплати споживачем відповідних платежів за спожиту електроенергію в строки, обумовлені договором, у звязку з чим направлення відповідачем ряду таких попереджень із вказівкою щодо оплати неіснуючої заборгованості за спожиту електроенергію є протиправними діями постачальника-монополіста, спрямованими на безпідставне отримання грошових коштів під загрозою припинення електропостачання.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 3305 від 24.03.2016 р.) проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає зокрема на те, що в апеляційній скарзі, як і в позовній заяві не наведені будь-які правові підстави позовних вимог, а заявлена матеріально-правова вимога про зобовзання Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" припинити дії по припиненню постачання електроенергії Підприємству облспоживспілки "ПОКОС", спрямована не на захист порушених або оспорюваних відповідачем прав і охоронюваних законом інтересів, а має попереджувальний характер, оскільки ні до подання позову, ні на момент розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не здійснював відключення електроенергії на обєктах позивача.

При цьому відповідач зазначає, що встановлений статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України такий спосіб захисту як припинення дій, що порушують право, полягає у припиненні триваючого цивільного правопорушення, яке впливає на субєктивні права, свободи та законні інтереси особи, в той час як відповідачем не вчинено відповідного правопорушення у вигляді безпідставного відключення позивача від електропостачання.

Окрім цього відповідач вказує на безпідставне посилання позивача в апеляційній скарзі на положення Порядку обмеження електроспоживання споживачів до рівня екологічної броні електропостачання або повного припинення їм електропостачання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2006 р. № 93, який не застосовується до спірних правовідносин через те, що між позивачем та відповідачем як сторонами за Договором постачання електричної енергії № 2800 від 18.12.2006 р. не погоджувалось рівня екологічної та аварійної броні, що підтверджується відсутністю укладеного до Договору у відповідності до пункту 6.9 Правил користування електричною енергією додатка 2-а «Акт екологічної та/чи аварійної броні», а також тим, що позивач не відноситься до групи споживачів, які зобовязані узгодити з постачальником електричної енергії рівень екологічної чи аварійної броні.

Позивач, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не скористався своїм правом на участь в ньому, у зв'язку з чим справа розглядається за відсутності його представника, за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вислухавши пояснення представника відповідача,

перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2006 року між ВАТ Полтаваобленерго в особі його Кременчуцької філії та Підприємством облспоживспілки ПОКОС був укладений договір про постачання електричної енергії № 2800 (Далі - договір, копія а.с - 11-15).

Згідно з п.2.2.2. Договору, Постачальник (відповідач) електроенергії взяв на себе зобов'язання постачати електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору, а Споживач (відповідач) взяв на себе зобов'язання, згідно п.2.3.3. умов цього Договору, оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків Порядок розрахунків та Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно п. 3 Додатку 2 до Договору, Споживач самостійно знімає показники розрахунків лічильника о 8-00 год 10-го числа, оформлює відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку електрично енергії та до 15 год -00 в. надає її постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення "Акту про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії".

Позивач в позовній заяві зазначає, що за його даними в період з 10.06.2015 р. по 10.07.2015 р. розбіжності по кількості та вартості спожитої електричної енергії між сторонами по Договору не виникало, що підтверджується Актом від 16.07.2015 р. та рахунком А2800 від 17.07.2015 р., але 14.08.2015 р. відповідачем на його адресу був направлений рахунок № А2800 від 14.08.2015 р., в якому значилось, що за період з 10.07.2015 року по 10.08.2015 року Підприємством ПОКОС спожито 122944 квт*год активної електроенергії на суму 221 594,27 грн., рахунок № Р2800 від 14.08.2015 р., згідно з яким відповідач має сплатити позивачу 4618,71 грн. за перетікання реактивної електроенергії, а також Рахунок № С2800 від 14.08.2015 р. на сплату штрафних санкцій за споживання електроенергії понад договірну величину в сумі 154621,89 грн.

При цьому, як зазначає позивач, Кременчуцька філія ПАТ Полтаваобленерго направила попередження від 14.08.2015 року, в якому значилося, що в разі несплати коштів в строк до 26.08.2015 року об'єкти Підприємства ПОКОС будуть відключені від електропостачання, а враховуючи, що на складах Підприємства ПОКОС знаходиться велика кількість продукції, і відключення електроенергії призвело б до значних матеріальних втрат, для запобігання цього 10.09.2015 року Постачальнику електроенергії було перераховано 50000,0 грн., а 16.09.2015 року ще 50000,0 грн.Не зважаючи на це, 18.09.2015 року від Постачальника електроенергії(відповідача) на адресу Підприємства ПОКОС надійшло чергове попередження про відключення електроенергії, якщо в строк до 29 вересня 2015 року йому не буде сплачено 445044,25 грн. Такі ж попередження були надіслані відповідачу 05.10.2015 року та 12.10.2015 року.

Позивач зазначає, що зазначені нарахування йому відповідачем обсягів спожитої електроенергії здійснено в порушення вимог ч. 2 п. 6.11. Правил користування електричною енергією, згідно з яким покази розрахункових засобів обліку знімаються представником електропередавальної організації (основного споживача) та підтверджуються споживачем відповідно до договору, але відповідач, не перевіряючи покази розрахункових засобів обліку спожитої електроенергії, склавши без участі представника Підприємства облспоживспілки «ПОКОС» Акти про обсяги спожитої електроенергії від 14.08.2015 р. та від 11.09.2015 р., безпідставно нарахувавши позивачу значні суми для сплати за непоставлені обсяги електроенергії, відмовляючись провести акти взаєморозрахунків по спожитій електроенергії та попереджуючи про відключення енергопостачання, перешкоджає виробничий діяльності позивача та ставить під загрозу його існування.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач в позовній заяві зазначає, що незаконними діями Кременчуцької філії ПАТ Полтаваобленерго, які проявилися в перекрученні даних щодо спожитої електроенергії в липні - серпні 2015 року, нарахуванні значно завищених сум сплати за спожиту в цей час електроенергію, незаконному нарахуванні штрафних санкцій, постійних погрозах відключити електроенергію, порушуються його права як споживача електроенергії, існує реальна загроза порушення їх в майбутньому, що може призвести до банкрутства Підприємство, що і стало приводом для подання позову у даній справі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, враховуючи при цьому підстави та предмет позову, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, під заходами, спрямованими на запобігання правопорушення, у розумінні названої статті, визнаються тільки ті заходи, які передбачені у Господарському процесуальному кодексі України, а саме вжиття запобіжних заходів до подання позову, (розділ V-1 цього Кодексу) та вжиття заходів до забезпечення позову (розділ Х Кодексу).

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Пунктом 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав передбачено припинення дії, яка порушує право.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України серед способів захисту прав субєктів господарювання передбачено припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Виходячи із зазначених норм, припинення дії, яка порушує право, або створює загрозу його порушення як спосіб захисту, полягає у припиненні триваючого цивільного правопорушення, яке продовжує тривати і впливати на субєктивні права, свободи та законні інтереси особи.

За загальним правилом, триваючим визнається однократне порушення, що характеризується безперервністю його вчинення протягом певного часу. Таке порушення безперервно зберігається невизначено тривалий час з початку його вчинення.

Тобто на час подання позову відповідні дії з порушення права позивача чи загрози його порушення повинні мати місце.

Як було наведено вище, в підставах позову позивач не вказує на відключення його від електропостачання, а зазначає на вчинення відповідачем дії з неправомірого нарахування до сплати обсягів непоставленої електроенергії із складанням актів про обсяги спожитої електроенергії, виставленням до сплати рахунків та направлення попереджень про відключення електроенергії в разі несплати нарахованих сум.

Зазначені акти, рахунки та попередження не є в розумінні чинного законодавства актами ненормативного характеру, тобто не носять обовязкового характеру для позивача, не є рішенням постачальника про відключення електроенергії, а тому не свідчать про дії відповідача з припинення постачання позивачу електроенергії.

Сторони підтверджують, зокрема в позові та у відзиві на нього, а представник відповідача в судовому засіданні, що відключення позивача від електропостачання не мало місце.

Тобто має місце відсутність факту вчинення відповідачем дій, які порушують права та охоронювані законом інтереси позивача чи створюють загрозу такого порушення, припинити які позивач просив господарський суд першої інстанції.

Як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, вимоги позивача про зобовязання Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» припинити дії по припиненню постачання електроенергії за відсутності посилання в підставах позову на факти такого відключення, по суті є вимогою про спонукання відповідача у майбутньому не вчиняти вказаних дій, а не вимогою припинити триваюче правопорушення відповідно до способу захисту як припинення дій, що порушують право або створюють загрозу такого порушення у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як законне та обґрунтоване.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постанові від 07 липня 2009 р. у справі № 14/105пн (а.с. 51-54).

Зважаючи на наведене, керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.02.2016 р. у справі № 917/2476/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Постанову складено в повному обсязі 04.04.2016 р.

Головуючий суддя Потапенко В.І.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Слободін М.М.