РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"11" квітня 2016 р. Справа № 906/1227/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Василишин А.Р. ,

суддя Гулова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р.

у справі № 906/1227/14 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром"

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 27358,08 грн.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р. у справі №906/1227/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 27358,08 грн. задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" 17229,82 грн. заборгованості з орендної плати, 10000 грн. штрафу, а також 1818,43 грн. сплаченого судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" з Державного бюджету України 8,57 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №1240 від 02.09.2014.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 27.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди №27. Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться договори оренди №27 від 27.07.2012, подані позивачем (в копії та оригіналі для огляду) та відповідачем (в копії, але без оригіналу для огляду), які різняться за змістом пункту 5 та п.п.7.4. договору.

Судом першої інстанції призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 на договорі оренди №27 від 27.07.2012 (в редакції, поданій позивачем) виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 При цьому, суд зазначив, що статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. А, відтак, як зауважив суд, не підписаний договір, чи підписаний іншою особою договір, може бути визнаний недійсним, і не може вважатись неукладеним.

При вирішенні спірних правовідносин, суд першої інстанції послався на окремі положення Господарського та Цивільного кодексів України, а також роз'яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що станом на дату розгляду справи укладений сторонами договір (поданий позивачем) є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавався, а тому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що договір підписано не ОСОБА_1 Договір, що поданий відповідачем в іншій редакції в копії не може бути розглянутий судом як доказ, оскільки стороною не було надано для огляду його оригінал.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі, положення діючого законодавства, а також той факт, що відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань та не провів розрахунки з позивачем в установлені договором терміни, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р. у справі №906/1227/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

- договір оренди, на який посилається позивач, від імені відповідача підписано іншою, ніж зазначено в договорі особою;

- згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною;

- аналогічну правову норму містить і ч. 2 ст.180 ГК України: господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

- у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір, в силу ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України, вважається неукладеним (таким, що не відбувся);

- відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно- криміналістичного центру при УМВС України в Житомирській області № 1/1305 від 05.05.2015 року: підпис від імені ОСОБА_1 в правому нижньому куті на першому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1; підпис від імені ОСОБА_1 в правому нижньому куті на другому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1; підпис від імені ОСОБА_1 в правому нижньому куті на третьому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1; підпис від імені ОСОБА_1 в графі «ОСОБА_1» на четвертому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, відповідач вважає, що судом першої інстанції було задоволено позов за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

Мотивуючи свою правову позицію, позивач вказує на те, що судовий експерт підтвердив, що всі розбіжності, які були покладені в основу висновку, не є однозначними, оскільки є експериментальні та вільні зразки підписів, на яких є повне співпадіння. Окрім того, відповідач на момент здійснення судового провадження у даній справі не спростувала існування договору, а лише стверджувала, що такий договір був підписаний в іншій редакції, в свою чергу, оригіналу договору не надала.

За наведеного вище, позивач вважає, що оскаржене рішення є цілком законним, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.07.2015р. у справі №906/1227/14 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р. у даній справі прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.09.2015 р.

14 вересня 2015 року на адресу суду апеляційної інстанції від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" надійшло клопотання від 14.09.2015р. про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи у даній справі з огляду на те, що експерт надав суперечливі пояснення та не надав відповіді на всі поставлені питання, та доручити її проведення Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерситва юстиції України, що знаходиться за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська , 6.

В подальшому, ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року у справі №906/1227/14 призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) та зупинено провадження у даній справі.

21 березня 2016 року до Рівненського апеляційного господарського суду листом Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції №18903-18905/15-32 від 14.03.2016р. направлено висновок експертів за результатами проведення додаткової судово - почеркознавчої експертизи №18903-18905/15-32 від 14.03.2016р. за матеріалами справи №906/1227/14.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 березня 2016 року поновлено апеляційне провадження у справі № 906/1227/14 та призначено до розгляду на 11 квітня 2016 року.

11 квітня 2016 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р. у справі №906/1227/14 належить скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" в судове засідання не з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що сторони були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені останнім (Т.2, а.с. 18-19), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача, які були надані у тому числі і у попередніх засіданнях, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити, а оскаржене рішення скасувати в частині стягнення 10 000 грн. штрафу та 14 229,82 грн. заборгованості, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити частково, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 27.07.2012р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" (орендодавець/позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар/відповідач) укладено договір оренди №27, примірники якого долучено до матеріалів справи як позивачем, так і відповідачем (далі по тексту - Договір, Т.1, а.с. 8-11, 52-53).

За умовами п. 1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування приміщення перукарні (об'єкт), що розташований на першому поверсі нежилого приміщення TOB „Місцевпром" за адресою: м. Житомир, вул. Михайлівська, 17. Загальна площа об'єкту 56,5 кв.м., в т. ч. площа підсобних приміщень та коридору.

Відповідно до п. 3 Договору передача приміщення оформляється актом приймання-передачі протягом 2-х днів з моменту підписання цього договору. Об'єкт вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі.

У п.п. 4.1. сторони погодили, що даний Договір діє з 27.07.2012 по 26.07.2015р.

Зі змісту примірників Договору, наданих сторонами, вбачається, що умови, визначені пунктами 5 та п.п. 7.4. договору, не є аналогічними за своїм змістом.

Так, договір оренди №27 від 27.07.2012, примірник якого наданий позивачем, передбачає, що розмір місячної орендної плати в період з 27 липня 2012 року по 26 травня 2014 року складає 1000 грн. в т.ч. ПДВ. В період з 27 травня 2014 року по 26 липня 2015 року розмір місячної орендної плати складає 7 000 гривень в т.ч. ПДВ. (п.п. 5.1., 5.1.2. договору).

Пунктом 7.4. договору (в редакції, поданій позивачем) передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору орендарем в односторонньому порядку з 27 липня 2014 року по 26 січня 2015 року орендар сплачує штраф у розмірі 10000 грн. Якщо орендар не виконує вимоги п. 7.3. цього договору, орендодавець стягує з орендаря неустойку у розмірі подвійної плати за користування площею.

У Договорі, примірник якого долучено до матеріалів справи відповідачем, наведені пункти викладені в наступній редакції: розмір місячної орендної плати складає 1000 грн. в т.ч. ПДВ. Кошти на оренду перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця згідно виставлених рахунків (п.п. 5.1. договору); якщо орендар не виконує вимоги п. 7.3. цього договору, орендодавець стягує з орендаря неустойку у розмірі подвійної плати за користування площею (п.п. 7.4. договору).

Згідно наявних в матеріалах справи копій акта приймання - передачі по договору оренди № 27 від 27.07.2012р. позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв об'єкт оренди загальною площею 56, 5 кв.м. на 1-ому поверсі будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Михайлівська, 17. Вказаний акт засвідчений підписами обох сторін та скріплений печаткою позивача (Т.1, а.с. 12, 54).

У відзиві на позовну заяву відповідач не заперечує, що 27.07.2012р. між сторонами було укладено договір оренди № 27. Користуючись правом, наданим у порядку п. 4.4. Договору, відповідач повідомила позивача про бажання достроково припинити дію укладеного договору оренди. Також зазначає, що 27 квітня 2014 року відповідачем було звільнено орендоване приміщення (Т.1, а.с. 51).

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Житомирської області від 28.10.2014 р. у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Науково дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС в Житомирській області (Т.1, а.с. 65). Об'єктом дослідження виступають договір оренди № 27 від 27.07.2012р., вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підписів ОСОБА_1, ОСОБА_3

Відповідно до висновку експерта №1/1305 від 05.05.2015, предметом дослідження якого виступав договір оренди №27 від 27.07.2012 (в редакції, поданій позивачем), встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в правому нижньому куті на першому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1; підпис від імені ОСОБА_1 в правому нижньому куті на другому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1; підпис від імені ОСОБА_1 в правому нижньому куті на третьому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

Окрім того, експертом вирішено питання в порядку експертної ініціативи, відповідно до яких встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «ОСОБА_1» на четвертому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2012 року виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 При цьому, вирішити питання про те, чи виконаний підпис на четвертому аркуші договору оренди № 27 від 27.07.2014р. в графі «ОСОБА_1» - ОСОБА_3 чи іншою особою, не виявилося можливим.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи від 14.03.2016р. №18903-18905/15-32, який було надано на стадії апеляційного провадження у даній справі, підпис від імені ОСОБА_1 у правому нижньому куті першого, другого , третього аркушів та у графі «Орендар ФОП ОСОБА_1» у рядку «ОСОБА_1» на четвертому аркуші договору оренди №27 від 27.07.2012р., укладеного від імені ТОВ «Місцевпром» та ФОП ОСОБА_1, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_1 у правому нижньому куті першого, другого , третього аркушів та у графі «Орендар ФОП ОСОБА_1» у рядку «ОСОБА_1» на четвертому аркуші договору оренди №27 від 27.07.2012р., укладеного від імені ТОВ «Місцевпром» та ФОП ОСОБА_1, виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1; встановити чи виконано підписи від імені ОСОБА_1 Олександрівни у правому нижньому куті першого, другого, третього аркушів та у графі «Орендар ФОП ОСОБА_1» у рядку «ОСОБА_1» на четвертому аркуші договору оренди №27 від 27.07.2012р., укладеного від імені ТОВ «Місцевпром» та ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_3 або іншою особою, не виявилося можливим з причин, наведених у п. 3 дослідницької частини висновку експертів (Т.2, а.с. 7-14).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 17 229, 82 грн. заборгованості з орендної плати, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі та не заперечує сам відповідач, між сторонами склалися правовідносини на підставі укладення договору оренди приміщення перукарні.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата,розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму.

За приписами ч. ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як стверджується наявними в матеріалах справи доказами, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення Договору оренди № 27 від 27.07.2012р. При цьому, в підтвердження даного факту позивачем та відповідачем долучено до матеріалів справи примірники вказаного договору оренди, засвідченого підписами сторін, а також примірники акта приймання - передачі по договору оренди №27 від 27.07.2012р. Вказані документи в сукупності засвідчують факт прийняття відповідачем до виконання зобов'язань за договором.

Між тим, у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях відповідач не заперечує факт виникнення між сторонами договірних зобов'язань на підставі договору та прийняття орендарем за договором приміщення у строкове платне користування з орендною платою в розмірі 1 000 грн. за місяць. При цьому, що такої умови Договору, за якої до відповідача застосовується штраф у розмірі 10 000 грн. у випадку дострокового розірвання договору орендарем в односторонньому порядку у період з 27 липня 2014 року по 26 січня 2015 року відповідач не погоджувала і такої умови Договір при його укладанні не містив (Т.1, а.с. 51).

Окрім того, наявними у матеріалах справи доказами стверджується той факт, що відповідач звернулася до позивача із листом від 29.04.2014р., який отримано позивачем 06 травня 2014 року, відповідно до якого повідомила про звільнення орендованого приміщення 27 квітня 2014 року та просить підписати акт прийому - передачі приміщення (Т.1, а.с. 21-23).

Отже, відповідач у порядку п. 4.4. Договору оренди № 27 від 27.07.2012р. скористалась правом щодо розірвання договору в односторонньому порядку, попередньо попередивши про це орендодавця в письмовому вигляді не пізніше ніж за 90 календарних днів, при цьому сплачена орендна плата орендарю не повертається.

При цьому, в матеріалах справи наявні копії рахунків фактур, виставлених позивачем відповідачеві, включно по 5 серпня 2014 року, всього на суму 17 358, 53 грн. (Т. 1, а.с. 13-17).

З урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 17229,82 грн. заборгованості по орендній платі з 27.04.2014р. по 05.08.2014р. (Т.1, а.с. 122).

Також з матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем виписано відповідачеві рахунок №СФ-0000038 від 25.04.2014р. на суму 1 757, 11 грн. При цьому у справі міститься квитанція №3171.206.1 від 28.04.2014р, яка засвідчує факт проведення відповідачем оплати на рахунок позивача за комунальні послуги та оренду на підставі рахунку №СФ-0000038 від 25.04.2014р. за квітень 2014рн. у сумі 1 757, 11 грн. Отже зобов'язання за квітень місяць 2014 року є виконаним зі сторони відповідача(Т.1, а.с. 57 на звороті).

За таких обставин, ураховуючи дату отримання позивачем від відповідача листа про розірвання договору оренди (6 травня 2014 року), зобов'язанння за Договором щодо сплати орендної плати припиняються через 90 днів, а саме 05 серпня 2014 року .

Між тим, колегія суддів, ураховуючи, що судовими експертами встановлено факт виконання підпису на аркушах Договору оренди № 27 від 27.07.2012р. у графі «Орендар ОСОБА_1» не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1, вважає за необхідне відзначити, що умови Договору оренди, примірник якого надано позивачем, зокрема, в частині визначення розміру орендної плати за період з 27 травня 2014 року по 26 липня 2015 року у сумі 7 000 грн., не є погодженими сторонами. Відтак, необхідно враховувати розмір орендної плати, зазначений у Договорі оренди, примірник якого наданий відповідачем, а саме у розмірі 1 000 грн. за місяць. Адже, відповідач не заперечує погодження сторонами проведення оплати саме у такому розмірі, тоді як позивачем не доведено виникнення в орендаря обов'язку по оплаті за умовами Договору у редакції позивача.

Відповідно до вимог ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу (ч.3 ст. 41 ГПК України).

Згідно статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012р. № 4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Згідно з п. 9 наведеної Постанови ВГСУ питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про правову оцінку дій сторін тощо.

При цьому, колегія суддів зауважує, що інших належних та допустимих доказів у розумінні процесуального Закону щодо досягнення між сторонами згоди в частині визначення умов Договору стосовно стягнення з відповідача неустойки (штрафу) у наведеному вище розмірі позивачем суду не надано.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

За змістом статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Фактичні дії сторін свідчать про те, що спірний договір був укладений. Проте умови Договору (в редакції позивача), визначені п. 5.1.2 не є дійсними, оскільки сторони не дійшли згоди в цій частині, що підтверджується висновком експерта. Відтак, застереження, яке міститься у п. 5.1.2 Договору в редакції позивача, не породжують жодних правових наслідків для сторін.

За таких умов, при визначенні розміру орендної плати належить враховувати умови Договору у редакції відповідача, за якими розмір орендної плати за місяць становить 1000грн.

Відтак, розмір орендної плати за травень, червень, липень 2014 року складає по 1000 грн. за місяць та 200 грн. за шість днів серпня місяця 2014 року.

З урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, розмір орендної плати, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача становить: за травень 2014 року - 1000 грн.; за червень 2014 року - 1 000 грн.; за липень 2014 року - 1 000 грн.; за серпень 2014 року (5 днів) - 200 грн., а всього: 3 200 грн.

На момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідачем не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження факту погашення заборгованості у розмірі 3 200 грн., яка виникла в останнього перед позивачем.

Крім того, з урахуванням визначених на конституційному рівні (ст. 129 Конституції України) таких основних засад судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів відзначає, що обов'язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Окрім того, в силу дії ст. 33 ГПК України, на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, якими засвідчується факт виникнення між сторонами договірних правовідносин за договором оренди № 27 від 27.07.2012р., та з огляду на недоведення відповідачем виконання договірних зобов'язань в частині оплати оренди в розмірі 3 200 грн., колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що вимоги позивача в частині стягнення 17229,82 грн., заборгованості належить задоволити частково в розмірі 3 200 грн., а в стягненні решти суми заборгованості 14 029, 82 грн. - відмовити.

Натомість суд першої інстанції внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, не з'ясувавши питання про досягнення між сторонами згоди в частині визначення орендної плати у розмірі 7 000 грн. за місяць, дійшов хибного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 17 229, 82 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення 14 029, 82 грн. належить скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові в цій частині відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В частині з'ясування правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 10000 грн. штрафу з відповідача на користь позивача, колегія суддів зважає на таке.

Умовами Договору, примірних якого надано позивачем, зокрема, п. 7.4., передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору орендарем в односторонньому порядку з 27 липня 2014 року по 26 січня 2015 року орендар сплачує штраф у розмірі 10 000 грн.

При цьому, наявним в матеріалах справи висновком експерта №1/1305 від 05.05.2015 спростовано той факт, що підпис від імені ОСОБА_1 на договорі оренди №27 від 27.07.2012р. (в редакції, поданій позивачем) виконаний саме ОСОБА_1 Зокрема, встановлено, що аркуш третій договору, яким визначено умови договору в частині стягнення неустойки, від імені відповідача підписаний іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

Окрім того, в матеріалах справи міститься висновок експертів за результатами проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи від 14.03.2016р. №18903-18905/15-32, який було складено на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 12.10.2015р. у справі №906/1227/14. У наведеному висновку експертами підтверджено, що підписи на аркушах Договору оренди № 27 від 27.07.2012р. у графі «Орендар ОСОБА_1» виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

При цьому, колегія суддів зауважує, що інших належних та допустимих доказів у розумінні процесуального Закону щодо досягнення між сторонами згоди в частині визначення умов Договору стосовно стягнення з відповідача неустойки (штрафу) у наведеному вище розмірі позивачем суду не надано.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

За змістом статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Фактичні дії сторін свідчать про те, що спірний договір був укладений. Проте умови Договору (в редакції позивача), визначені п. 7.4., не є дійсними, оскільки сторони не дійшли згоди в цій частині, що підтверджується висновком експерта. Відтак, застереження, яке міститься у п. 7.4. Договору в редакції позивача, не породжують жодних правових наслідків для сторін.

Більше того, належить відзначити, що у Договорі оренди, примірник якого надано позивачем, двічі зазначається п. 7.4. у різних редакціях. При цьому одна із редакцій п. 7.4. відповідає редакції п.7.4. Договору, примірник якого надано відповідачем, але п. 7.4., за редакцією якого передбачено штраф у розмірі 10 000 грн., відсутній. Наведене свідчить про умисне визначення позивачем п. 7.4. Договору у редакції, яка передбачає стягнення штрафу у розмірі 10 000 грн., за відсутності погодження на те зі сторони відповідача, що суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

З огляду на наведене, вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 10 000 грн. не є обгрунтованими, оскільки не віднайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, а, відтак, у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити за безпідставністю.

За таких обставин, суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення допустив порушення наведених вище норм процесуального права, при цьому, висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що доводи скаржника стосовно відсутності визначених законом підстав для задоволення позову в частині стягнення 14 029 грн. 82 коп. заборгованості та 10 000 грн. штрафу є цілком обгрунтованими, підтверджуються встановленими обставинами справи та відповідають вимогам закону, в зв'язку з чим рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р. у справі №906/1227/14 в частині стягнення 14 029 грн. 82 коп. заборгованості та 10 000 грн. штрафу належить скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в цій частині відмовити, а в решті рішення залишити без змін.

З приводу розподілу судових витрат в частині оплати судової експертизи, за результатами якої складено висновок експерта №1/1305 від 05.05.2015р. під час розгляду справи судом першої інстанції, то колегія суддів зважає на те, що від відповідача не надходило клопотання про відшкодування витрат на оплату проведення судової експертизи. При цьому, представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач здійснила оплату за проведення судової експертизи, проте доказів на підтвердження такого не надає. За таких умов, не є за можливе вирішити питання щодо розподілу судових витрат у порядку ст. 49 ГПК України в частині компенсації коштів по оплаті судової експертизи на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 18.06.2015 р. у справі №906/1227/14 скасувати в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10002, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" (10014, м. Житомир, вул. Михайлівська, 17, ід. код 30620776) - 14 029 грн. 82 коп. заборгованості та 10 000 грн. штрафу.

Прийняти в цій частині нове рішення про відмову у позові, виклавши пункти 1, 2, 3 резолютивної частини оскаржуваного рішення в наступній редакції:

"1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10002, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" (10014, м. Житомир, вул. Михайлівська, 17, ід. код 30620776) - 3 200 грн. заборгованості з орендної плати та 213 грн. 70 коп. судового збору за подання позову.

3. В решті позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Місцевпром" (10014, м. Житомир, вул. Михайлівська, 17, ід. код 30620776) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (10002, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1) - 806 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Житомирської області видати накази на виконання даної постанови.

5. Справу № 906/1227/14 повернути в господарський суд Житомирської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Гулова А.Г.