ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р. Справа № 911/10/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка

про стягнення 2434153,78 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність № 1-184 від 22.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (далі відповідач) про стягнення 2434153,78 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням Відповідачем своїх зобовязань за договором на купівлю-продаж природного газу від 04.01.2013 р. № 13-225-РО. У звязку з цим Позивач просить суд стягнути з Відповідача 2434153,78 грн. заборгованості, з якої: 1527198,17 грн. основного боргу; 522948,20 грн. пені, 53225,67 грн. 3% річних та 330781,74 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2016 р. порушено провадження у справі № 911/10/16 та призначено її до розгляду на 16.02.2016 р. У судовому засіданні 16.02.2016 р. було оголошено перерву до 10.03.2016 р. Ухвалою суду від 10.03.2016 р. продовжено строк розгляду справи та відкладено судове засідання на 29.03.2016 р.

09.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшов відзив Відповідача від 05.02.2016 р. № KV04.3-СК-492-0216 (вх. № 2878/16) на позов, згідно якого Відповідач просить суд відмовити в позові в частині основного боргу у зв'язку з його зарахуванням, заперечує проти пені і 3% річних, а також надає контррозрахунок інфляційних втрат.

09.02.2016 р. через відділ діловодства суду надійшла заява Відповідача від 08.02.2016 р. № KV04.3-СК-507-0216 (вх. № 2880/16) про зменшення штрафних санкцій.

10.03.2016 р. через відділ діловодства суду надійшли заперечення Позивача від 10.03.2016 р. б/№ (вх. № 5074/16) на відзив Відповідача.

29.03.2016 р. через відділ діловодства суду надійшло клопотання Відповідача від 28.03.2016 р. № KV04.3-СК-1451-0316 (вх. № 6604/16) про зупинення провадження у справі.

В судове засідання 29.03.2016 р. з'явився представник Відповідача та надав пояснення у справі, подане клопотання про зупинення провадження у справі підтримав і просив суд задовольнити його. По суті позову підтримав позицію Відповідача, викладену в раніше поданих відзиві і заяві. Представник Позивача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі, судом встановлено, що Відповідач просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення повязаної з нею справи № 910/4645/16 за позовом ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про тлумачення змісту договору.

Відповідно до п. 3.16. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається з позовної заяви, доданої Відповідачем до клопотання, предметом позову у справі № 910/4645/16 є тлумачення змісту п. 7.2. Договору на купівлю-продаж природного газу № 13-223-Н від 04.01.2013 р., який не має жодного відношення до предмету спору у даній справі, хоч Відповідач і зазначає, що спірний пункт договору є тотожним з відповідним пунктом у даній справі.

Так, Відповідачем у клопотанні не обґрунтовано неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у справі № 910/4645/16, як і не обґрунтовано, яким чином рішення у справі № 910/4645/16 може вплинути на прийняття рішення у даній справі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості.

Згідно з ч. 2 ст. 82 ГПК України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

У відповідності з правилами статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У судовому засіданні 29.03.2016 р. після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, які є достатніми для розгляду справи у даному судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та дослідивши подані докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (покупець, відповідач у справі) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-225-РО (далі - Договір), відповідно до умов якого (розділ 1 Договору) продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору (з урахуванням подальших змін і доповнень).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято природний газ за період з січня 2013 року по червень 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних та скріплених печатками сторін актами приймання-передачі природного газу за вказаний період.

Із зазначених актів вбачається, що сторонами спору підписано акти без зауважень та за відсутності з боку Відповідача претензій та повідомлень про порушення Позивачем умов Договору, тобто, Відповідач не заперечував щодо обсягів, сум, якості поставленого газу та строків поставки за підписаним актом.

Таким чином, за наслідками дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що Позивач виконав взяті на себе зобовязання щодо поставки природного газу у відповідності до умов Договору.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обовязку продавця за Договором поставити природний газ відповідає обовязок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно статті 11 Договору (в ред. від 04.01.2013 р.), договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

В подальшому сторонами вносилися зміни до статті 11 Договору, востаннє Додатковою угодою № 17 від 19.06.2015 р. погоджено викласти статтю 11 «Строк дії договору» Договору у наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.».

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення свого грошового зобовязання, вартість послуг з постачання природного газу Відповідач сплачував з простроченням, в зв'язку з чим Відповідачем було порушено умови п. 6.1. Договору щодо своєчасної оплати поставленого газу. Вказані обставини підтверджуються відповідними доказами, доданими Позивачем до позовної заяви та Відповідачем протягом розгляду спростовані не були.

Станом на 19.11.2015 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором щодо основного боргу становила 1527198,17 грн., що Відповідачем не заперечується.

В той же час, як вбачається з доданих Відповідачем до відзиву документів, 02.12.2015 р. Відповідачем було отримано заяву Позивача від 24.11.2015 р. № 26-8086/1.2-15 про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в порядку ст. 601 ЦК України заявило про часткове припинення зобовязання перед Відповідачем за договором на розподіл природного газу від 30.04.2014 р. № 14-48-ПР у сумі 1527198,17 грн. шляхом зарахування зустрічних зобовязань Відповідача перед Позивачем та припинення зобовязання за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-225-РО від 04.01.2013 р.

В подальшому листом від 15.12.2015 р. № 26-8650/1.2-15 Позивачем уточнено, що вищезазначені зобовязання є припиненими з 19.11.2015 р.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За таких обставин, враховуючи, що зобовязання Відповідача перед Позивачем за Договором в межах суми основного боргу в розмірі 1527198,17 грн. були припинені 19.11.2015 р. в порядку ст. 601 ЦК України, а Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення даної заборгованості 25.12.2015 р., суд дійшов висновку, що станом на дату звернення Позивача до суду у нього були відсутні правові підстави для стягнення заявленої суми основного боргу.

Таким чином суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 1527198,17 грн. за договором на купівлю-продаж природного газу № 13-225-РО від 04.01.2013 р.

Крім цього, у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 522948,20 грн. пені за загальний період з 20.10.2014 р. по 04.11.2015 р.

Частиною першою ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 7.2. Договору (в ред. від 04.01.2013 р.) встановлено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. Договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

31.12.2013 р. між сторонами укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, згідно п. 7 якої сторонами погоджено викласти пункт 7.2. статті 7 «Відповідальність сторін» Договору у наступній редакції: « 7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору).».

Заперечуючи проти періодів нарахування пені Відповідач у відзиві на позов посилається на вказані вище зміни до статті 11 Договору та пункту 7.2. Договору і зазначає, що прострочення виконання зобовязання настало лише з 20.07.2015 р., отже нарахування Позивачем пені можливе лише починаючи з вказаної дати.

На зазначений довід Відповідача Позивач у запереченнях на відзив пояснив, що вказаний пункт Договору є відкладальною обставиною у відповідності до ч. 1 ст. 212 ЦК України, та у зв'язку з порушенням визначених умов Позивач вважає відкладальну обставину порушеною з вини Відповідача, у зв'язку з чим нараховує пеню відповідно до умов первісного договору, у тому числі за всі періоди прострочених Відповідачем платежів.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

За наслідком правового аналізу п. 7.2. Договору в ред. Додаткової угоди № 3 від 31.12.2013 р. суд погоджується з позицією Позивача та зазначає, що вказаний пункт Договору має ознаки відкладальної обставини згідно ч. 1 ст. 212 ЦК України, а відповідна позиція Відповідача є власним тлумаченням Відповідачем п. 7.2. Договору.

Таким чином суд відхиляє доводи Відповідача стосовно неправомірності нарахування Позивачем фінансових санкцій за період до 20.07.2015 р.

Крім цього Відповідач у відзиві зазначає, що Позивачем безпідставно нараховано фінансові санкції за зобовязаннями березня та квітня 2013 року за період з 20.04.2013 р. та 20.05.2013 року відповідно, по 31.05.2013 р., оскільки Акти приймання-передачі природного газу за березень та квітень 2013 року були підписані 31.05.2013 р.

Відносно вказаного вище суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом березня-квітня 2013 року, тому прострочення оформлення окремих актів приймання-передачі газу не може змінювати конкретний строк оплати, визначений п. 6.1. Договору.

В звязку з цим суд враховує, що акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показів своїх комерційних вузлів обліку газу, Відповідач мав усі дані щодо фактичних місячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання Позивачем актів за березень-квітень 2013 року.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання Відповідачем зобовязання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1. Договору, а прострочення Позивача щодо підписання актів не може бути умовою для відстрочення виконання грошового зобовязання Відповідачем на підставі ч. 2 ст. 613 ЦК України, оскільки саме Відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників (п. 3.4., 4.1. Договору).

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України (від 21.07.2015 р. у справі № 902/1598/14; від 02.06.2015 р. у справі № 904/8409/14; від 29.01.2015 р. у справі № 904/6327/14; від 13.11.2014 р. у справі № 924/943/14).

Крім цього Відповідач у відзиві просить суд врахувати приписи п. 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» та зазначає, що Позивачем безпідставно в період часу нарахування пені включається день фактичної сплати заборгованості.

Згідно п. 1.9. Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Враховуючи наведене, судом здійснено власний перерахунок заявленої Позивачем пені, з урахуванням вищевказаних вимог законодавства, за наслідком якого суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення пені, зокрема у сумі 518526,02 грн.

У своїй заяві про зменшення штрафних санкцій Відповідач посилається на те, що він перебуває у тяжкому фінансовому становищі, факти прострочення оплати отриманого природного газу обумовлені обєктивними причинами, порушення зобовязання не завдало збитків Позивачу, а 3% річних та інфляційні втрати компенсують знецінення несвоєчасно сплачених коштів.

Однак вказані посилання Відповідача не можуть бути підставою для звільнення Відповідача від відповідальності за невиконання зобовязань за Договором, оскільки вказані обставини не виключають обовязку Відповідача належно виконувати взяті на себе зобовязання перед Позивачем, зокрема щодо оплати поставленого газу.

Також у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 53225,67 грн. 3% річних та 330781,74 грн. інфляційних втрат.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що при здійсненні розрахунку Позивачем також не було враховано вимог п. 1.9. наведеної вище Постанови Пленуму, в зв'язку з чим за наслідком здійсненого судом перерахунку заявлених сум 3% річних, відповідна позовна вимога задовольняється частково, у розмірі 52661,57 грн.

Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Однак Позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат за зобовязаннями лютого, березня, квітня, травня та червня 2015 року до періоду застосування індексу інфляції не включено жовтень 2015 року, в якому мала місце дефляція (98,7%), отже розмір інфляційних втрат за вказаними зобовязаннями не є обгрунтованим.

Відповідачем у відзиві на позов надано контррозрахунок інфляційних втрат з урахуванням викладеного вище.

Беручи до уваги наведене судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат за Договором, за наслідком якого позовна вимога про стягнення інфляційних втрат задовольняється судом частково, в розмірі 309598,09 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 518526 (п'ятсот вісімнадцять тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 02 коп. пені, 52661 (пятдесят дві тисячі шістсот шістдесят одну) грн. 57 коп. 3% річних, 309598 (триста девять тисяч п'ятсот девяносто вісім) грн. 09 коп. інфляційних втрат та 13211 (тринадцять тисяч двісті одинадцять) грн. 79 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення 1527198,17 грн. основного боргу, 4422,18 грн. пені, 564,10 грн. 3% річних та 21183,65 грн. інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення та підписання рішення 05.04.2016 р.

Суддя С.Ю. Наріжний