донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

04.04.2016 справа №908/6184/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від позивача (скаржника): від відповідача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 ОСОБА_5 довіреність № 01/02-17/00060 від 05.01.2016 р.; Не з?явився; Запорізької міської ради м.Запоріжжя Запорізької області 19.02.2016 р. № 908/6184/15
за позовом до відповідача Запорізької міської ради м.Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Велес ОПТ» м.Запоріжжя
простягнення збитків у розмірі 248977,60 грн.
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач, Запорізька міська рада м.Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Велес ОПТ» м.Запоріжжя про стягнення збитків у розмірі 248977,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07.06.2013 р. за № ЗП 76 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації, проте, Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Велес ОПТ не було повідомлено виконавчий комітет Запорізької міської ради про виконання будівельних робіт на обєкті будівництва; відповідач не звернувся у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення Договору про пайову участь та не перерахував кошти пайової участі до бюджету міста Запоріжжя. За доводами позивача, внаслідок невиконання ТОВ ТД Велес Опт встановленого законом обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 248977,60грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 19.02.2016 р. у задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Велес ОПТ» відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Запорізька міська рада м.Запоріжжя звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 19.02.2016 р. у справі № 908/6184/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Запорізької міської ради у повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2016 р. призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді М?ясищев А.М., Сгара Е.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.03.2016 р. у зв?язку з знаходженням у відпустці судді М?ясищева А.М., змінено (вилучено) суддю М?ясищева А.М. та призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді Дучал Н.М., Сгара Е.В.

Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача у судове засідання не з?явився. 25.03.2016 р. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу Запорізької міської ради залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 19.02.2016 р. залишити без змін.

25.03.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з відпусткою представника ТОВ «Торговий дім «Велес опт» та неможливістю його явки у судове засідання.

Судова колегія, розглянувши зазначене клопотання, відмовляє у його задоволенні, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, які містяться в матеріалах справи № 908/6184/15, а тому відсутня необхідність відкладення розгляду справи.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.81-1 ГПК України.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача (скаржника), обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2010 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області було видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Велес ОПТ» дозвіл № 781-10 на виконання будівельних робіт з будівництва офісу складу по вул. Ілліча, 31 В у Жовтневому районі м.Запоріжжя.

Статтею 27-1 Закону України Про планування і забудову територій, чинного на момент отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт, встановлено, що замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягала у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

12.03.2011 р. набрав чинності ОСОБА_5 України Про регулювання містобудівної діяльності, у зв?язку з чим ОСОБА_5 України Про планування і забудову територій визнано таким, що втратив чинність.

Частиною 8 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції від 17.02.2011 р.) встановлено, що замовник зобов?язаний протягом семи календарних днів з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до ч. 5 цієї статті письмово поінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням об?єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 40 «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону; замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту; пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

24.12.2012 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя».

Пунктом 3.3 зазначеного Порядку встановлено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов?язаний звернутися з заявою до міського голови.

Пунктом 3.6 Порядку передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію.

07.06.2013 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію за № ЗП76 про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідач до Запорізької міської ради щодо укладення Договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договору про пайову участь) не звертався, що, на думку позивача, є порушенням вимог ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012р. № 77.

На момент отримання дозволу від 29.12.2010 р. № 781-10 на виконання будівельних робіт з будівництва офісу складу по вул. Ілліча, 31В у Жовтневому районі м.Запоріжжя діяв ОСОБА_5 України «Про планування і забудову територій», який втратив чинність на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р., набравший чинності 12.03.2011 р.

Відповідно до п. 2 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 8 Перехідних положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим законом, є чинними до завершення будівництва об?єкта.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 Цивільного кодексу України встановлена дія актів цивільного законодавства у часі. Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

В даному випадку, дозвіл на виконання будівельних робіт було видано раніше, ніж набрав чинності ОСОБА_5 України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Рішення Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р., а тому, до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про планування і забудову територій», що діяв на момент видачі дозволу № 781-10 від 29.12.2010 р.

Стаття 29 Закону України «Про планування і забудову територій» («Дозвіл на виконання будівельних робіт») не містить будь-якого обов?язку замовника (ТОВ «Торговий дім «Велес ОПТ») письмово інформувати виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок будівельних робіт.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» імперативно визначає строк повідомлення замовників будівництва про отримання дозволу на виконання робіт - 7 календарних днів з дня видачі дозволу.

Проте, Закон не встановлює обов'язку замовників будівництва, які на момент набрання ним чинності вже отримали дозволи на виконання будівельних робіт та приступили до будівництва, в будь-який спосіб повідомляти про це виконавчий комітет міської ради та/або місцеву державну адміністрацію.

Крім того, відповідно до п. 7 Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 30 вересня 2009 року (що діяв на момент отримання Дозволу №781-10 від 29 грудня 2010 року), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю одночасно з наданням дозволу на виконання будівельних робіт або відмовою у його наданні письмово інформує про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Таким чином, твердження позивача про те, що у нього була відсутня інформація про початок будівельних робіт саме з вини ТОВ Торговий дім Велес Опт є безпідставним, оскільки таку інформацію зобов'язаний був надати не замовник будівництва, а інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

Як вже зазначалося п. 3.6 Порядку передбачено, що Договір про пайову участь укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.11 Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надало роз'яснення, відповідно до яких нормами абзацу першого частини дев'ятої статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності також роз'яснено, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, вищевикладеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Факт прийняття спірного об?єкта в експлуатацію підтверджується зареєстрованою 07.06.2013 р. декларацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 76 про готовність об?єкта до експлуатації. До вказаної дати договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

Враховуючи, що норми ч. 9 ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності носять імперативний характер, на даний час, тобто після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, укладення договору є неможливим.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з місцевим господарським судом стосовно того, що посилання Запорізької міської ради на порушення відповідачем вимог ст. 37, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки:

по-перше, дозвіл № 781-10 від 29.12.2010 р. був виданий раніше, ніж вступив в силу ОСОБА_5 України «Про регулювання містобудівної діяльності», а приписами ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» не покладено обов'язку замовників будівництва, які на момент набрання ним чинності вже отримали дозволи на виконання будівельних робіт та приступили до будівництва, в будь-який спосіб повідомляти про початок будівництва виконавчий комітет міської ради та/або місцеву державну адміністрацію;

по-друге, договір про пайову участь мав бути укладений до введення об?єкта будівництва в експлуатацію, в контексті вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в разі забудови земельної ділянки (будівництва об?єкта);

по-третє, згідно з декларацією про готовність об?єкта до експлуатації, відповідачу надано дозвіл на реконструкцію адміністративної будівлі, тобто відповідач здійснював реконструкцію вже існуючої будівлі, без забудови нової земельної ділянки, а отже відповідач не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і у неї відсутній обов?язок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа, зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ст. ст. 611, 623 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 Господарського кодексу України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, за загальним правилом, з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України позивач повинен довести наявність збитків (їх розмір), порушення зобов'язання заподіювачем та причинний зв?язок між ними.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач не порушив вимог чинного законодавства, а отже в його діях/бездіяльності відсутній склад цивільного правопорушення, а тому до нього не можуть бути застосовані заходи впливу (санкції) за порушення у сфері господарювання.

Отже, місцевий господарський суд вірно зазначив, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності. Відтак, в даному випадку відсутні підстави для нарахування збитків.

Крім того, судова колегія погоджується з місцевим господарським судом з тим, що позивачем не надано обґрунтування розміру збитків та визначення правового походження зазначених збитків, складу збитків та інших умов, передбачених главою 25 Господарського кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 224, ст. 225 зазначеного Кодексу.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 19.02.2016 р. у справі № 908/6184/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 19.02.2016 р. у справі №908/6184/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. скаржнику (позивачу)

1. відповідачу

1. у справу

1. апеляційному суду

1. ГСЗО