ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 925/63/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_3 представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного підприємства Олімп, смт. Драбів, Черкаської області

до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області,

м. Черкаси

про визнання угоди укладеною,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося приватне підприємство Олімп до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання укладеною між сторонами додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 06 травня 2009 року в редакції викладеній позивачем.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 29 січня 2016 року було порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 09 лютого 2016 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 09 лютого 2016 року на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву на 18 лютого 2016 року, в судовому засіданні від 18 лютого 2016 року було оголошено перерву на 17 березня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17 березня 2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 05 квітня 2016 року.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд врахувати уточнення позивачем позовної вимоги та у п. 1 додаткової угоди, яку позивач просить викласти в резолютивній частині рішення, після слів (далі по тексту Договір) всі слова замінити фразою на тих самих умовах. Крім того у своїй заяві позивач відмовився від п. 3 письмових пояснень датованих 17 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В пункті 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказано, що господарський процесуальний кодекс України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про доповнення або уточнення позовних вимог, або заявлення додаткових позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Слід зазначити, що предметом розгляду даного спору є визнання укладеною між сторонами додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 06 травня 2009 року, згідно умов якої поновлюється на п'ять років договір оренди землі, укладений 06 травня 2009 року між Драбівською районною державною адміністрацією та приватним підприємством Олімп, зареєстрований у Драбівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2010 року № 04.10.781.00449 щодо земельної ділянки площею 27,5995 га з кадастровим номером :03:002:0018 та земельної ділянки площею 85,8004 га з кадастровим номером :03:002:0019.

Тобто позивачем в заяві визначено інші умови укладення додаткової угоди, ніж передбачені в попередній редакцій.

В звязку з вищевикладеним, суд розцінює подану позивачем заяву як заяву про зміну предмета позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

В пункті 3.12. вищевказаної постанови зазначено, що заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Отже, оскільки розгляд справи по суті було розпочато, що підтверджується протоколом судового засідання від 09 лютого 2016 року, суд вважає за необхідне заяву позивача про зміну предмета позову залишити без розгляду.

Крім того, доказів направлення (вручення) відповідачу копії заяви від 05 квітня 2016 року суду надано не було.

Таким чином судом розглядаються заявлені первісні позовні вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 08 лютого 2016 року та у доповненні до нього. Так, у своєму відзиві відповідач зазначав, що позивач для поновлення договору оренди землі повинен був повідомити відповідача про намір продовжити дію договору в строк до 14 жовтня 2015 року. Однак лише 22 жовтня 2015 року позивач звернувся до управління з відповідною заявою.

24 листопада 2015 року листом за №5058/0/300-15 відповідач повідомив позивача про те, що у звязку із недотриманням вимог ст. ст. 15, 33 Закону України Про оренду землі та ст. 18 Закону України Про оцінку земель позитивне вирішення порушеного питання не є можливим, а тому відповідач заперечує проти поновлення договору оренди землі від 06 травня 2009 року.

01 грудня 2015 року відповідачем було отримано заяву позивача зі змісту якої вбачається, що позивачем отримано лист - заперечення щодо поновлення договору оренди землі.

19 січня 2016 року позивачем повторно було направлено до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом вже іншої додаткової угоди.

Зі змісту позовних вимог та проекту додаткової угоди, надісланої позивачем разом з листом від 19 січня 2016 року вбачається, що останній має намір орендувати дві земельні ділянки загальною площею 113,3999 га, однак договір оренди землі від 06 травня 2009 року, який позивач має намір поновити був укладений на земельну ділянку площею 113,6 га, з них 113,4 га рілля та 0,2 га полезахисні смуги.

Отже, як зазначав відповідач, поновлення договору оренди земельної ділянки в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі є неможливим, оскільки змінено межі земельної ділянки, а твердження позивача про відсутність заперечення щодо поновлення договору оренди землі не відповідає дійсності.

У звязку з чим відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 05 квітня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/63/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що в позові слід відмовити повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 06 травня 2009 року між Драбівською районною державною адміністрацією Черкаської області (орендодавець) та приватним підприємством Олімп (орендар) було укладено договір оренди землі.

Відповідно до п. 1. вищевказаного договору орендодавець відповідно до розпорядження райдержадміністрації від 29 квітня 2009 року №147 зобовязався надати, а орендар прийняти в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Білоусівської сільської ради.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 113,6 га, у тому числі рілля 113,4 га, інші землі - 0,2 га, в тому числі полезахисні смуги -0,2 га (п. 2. договору).

Договір зареєстрований в Драбівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 грудня 2010 року за №04.10.781.00449.

Згідно п. 7. строк дії договору оренди становить 5 років.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 39 договору).

Законом України від 06 вересня 2012 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, який набрав чинності 01 січня 2013 року ст. 122 Земельного кодексу України викладено в новій редакції, зокрема внесено зміни до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України згідно якої центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Підпунктом 61 п. 4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445 визначено, що Держземагенство України передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб, у даному випадку у Черкаській області - Головне управління Держземагенства в Черкаській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2015 року №5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1, реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2. Установлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Наказом комісії з реорганізації Державного агентства земельних ресурсів України від 29 квітня 2015 року №3 Головне управління Держземагенства у Черкаській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Частиною першою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України Про оренду землі.

Законом України Про оренду землі визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України Про оренду землі під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Об'єктом оренди є земельна ділянка.

За змістом статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно п. 7. договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України Про оренду землі.

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

22 жовтня 2015 року позивач направив на адресу відповідача заяву про поновлення договору оренди землі, з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі (а.с. 17).

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

24 листопада 2015 року відповідач надав відповідь за №5058/0/300-15 на лист позивача від 22 жовтня 2015 року в якому зазначив, що для поновлення договору, позивач мав звернутися до Головного управління не пізніше 14 жовтня 2015 року.

Проте, стаття 33 Закону України Про оренду землі передбачає, що повідомлення має бути направлено орендодавцю у строк передбачений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку дії договору оренди землі.

Орендар звернувся з порушенням строку встановленого договором, але не пізніше ніж за місяць до закінчення оренди, а тому таке порушення не може бути підставою для відмови у поновленні договору на новий строк, оскільки не відбулося порушення самого Закону.

Також відповідач у своєму листі вказав, що позивачем не дотримано вимог статей 15, 33 Закону та статті 18 Закону України Про оцінку земель а тому позитивне вирішення порушеною питання не є можливим, у звязку з чим Головне управління заперечує проти поновлення договору оренди землі від 06 травня 2009 року.

Вищевказаний лист - повідомлення позивачем було отримано 30 листопада 2015 року, про що останній вказував у заяві від 01 грудня 2015 року (а.с. 80).

Водночас у заяві від 01 грудня 2015 року позивач повторно просив відповідача продовжити строк дії договору оренди землі від 06 травня 2009 року.

Листом від 30 грудня 2015 року за №6138/0/300-15 відповідачем було відмовлено в поновленні договору оренди землі.

Однак належних та допустимих доказів направлення позивачу відповідного листа відповідачем суду надано не було.

Завірена копія витягу з Автоматизованої системи діловодства ДОК ПРОФ по категорії вихідної кореспонденції відділу з питань розпорядження землями сільськогосподарського призначення щодо реєстрації листа Головного управління від 30 грудня 2016 року за № 6138/0/300-15 не є підтвердженням того, що відповідний лист було направлено саме на адресу відповідача.

Обмеження в фінансуванні видатків на засоби поштового звязку не є підставою для звільнення від доказування обставин на які посилається сторона у спорі під час судового провадження.

В подальшому позивач листом від 19 січня 2016 року повторно звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди, долучивши також і проект відповідної додаткової угоди (а.с. 30).

Проте вищевказане клопотання позивача залишилося без відповіді.

Згідно ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

З матеріалів справи вбачається, що позивач продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі від 06 травня 2009 року, про що свідчить сплата орендної плати, копії цивільно правових договорів про надання послуг з обробки земельних угідь та актами виконаних робіт, договором поставки засобів захисту рослин, насіння та мікродобрив; витрати на придбання дизельного пального, посівного матеріалу, а також відсутність акту про повернення землі орендодавцю.

Лист повідомлення (рішення) орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору позивачу не надходив.

Імперативною нормою частини 8 ст. 33 Закону України Про оренду землі встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відповідно до частини 9 ст. 33 Закону України Про оренду землі відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, судом під час розгляду справи встановлено наступні юридичні факти: орендар продовжує користуватися виділеною (орендованою) земельною ділянкою; орендар належно виконував та виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди.

Доводи відповідача стосовно того, що відбулася зміна меж земельної ділянки документально не підтверджено, оскільки межові знаки не змінювалися.

Станом на момент укладання договору оренди землі діяв тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель (затверджений наказом від Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року N174), який передбачав зазначення площ земельних ділянок в гектарах або в квадратних метрах. Не існувало вимог щодо зазначення площі в гектарах з точністю до чотирьох значущих цифр після коми.

Не містилось такої вимоги і у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, який почав діяти з 1 січня 2013 року.

Лише 23 грудня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України №1115 Про внесення змін до Порядку ведення Державного земельного кадастру, пункт 14 Порядку ведення Державного земельного кадастру вирішено доповнити абзацом такого змісту: Відомості про значення площі об'єкта Державного земельного кадастру вносяться до нього з точністю до чотирьох значущих цифр після коми.

Таким чином, на час укладення договору в дозволеному округленні площа орендованих ділянок зазначена як 113,4 га, а з врахуванням сучасного уточнення до чотирьох значущих цифр вона зазначається як 113.3999 га.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що лише 23 грудня 2015 року рішенням №2-21/VІІ Драбівської районної ради Черкаської області було затверджено технічну документацію з розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 85,8004 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва приватного підприємства Олімп, яка розташована за адресою: Черкаська область, Драбівський район, адміністративні межі Білоусівської сільської ради (за межами населеного пункту), у розмірі 3 641 724,19 грн. та затверджено технічну документацію з розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 27,5995 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва приватного підприємства Олімп, яка розташована за адресою: Черкаська область, Драбівський район, адміністративні межі Білоусівської сільської ради (за межами населеного пункту), у розмірі 1 171 437,04 грн.

Проте, в силу ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час укладання договору оренди землі сторони керувалися чинним на той час земельним законодавством, а тому доводи відповідача стосовно того, що саме позивачем під час укладання договору не дотримано вимог статей 15, 33 Закону та статті 18 Закону України Про оцінку земель і це є підставою для відмови у його поновленні на новий строк є помилковими, оскільки дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

На даний час договір оренди чинний і може бути визнаним судом недійсним за відповідним позовом заінтересованої особи, чи сторони договору лише на майбутнє.

Як зазначалося вище ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Чинний договір оренди землі є поновлений в силу закону і даний факт судом зясовано під час розгляди даної справи.

При цьому судом враховано відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду України від 25 лютого 2015 року у справі №6-219цс14 (прецедентне рішення).

Однак позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 06 травня 2009 року на інших умовах ніж ті, що передбачені самим договором оренди землі, а саме: поновити договір щодо земельної ділянки площею 27,5995 га та земельної ділянки площею 85,8004 га, водночас на підставі договору оренди землі було передано в оренду земельну ділянку загальною площею 113,6 га, у тому числі рілля 113,4 га, інші землі - 0,2 га, в тому числі полезахисні смуги - 0,2 га.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на все вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 06 травня 2009 року в даній редакції позивача задоволенню не підлягають, оскільки це суперечить ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 07 квітня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович