ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/2938/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк ОСОБА_1

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Готелі Трускавця, м. Трускавець Львівської області

про: стягнення 5674,86 грн. заборгованості за Договором кредиту № КЮ-ВКЛ-2023551 від 21.01.2014 року, звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 представник (Довіреність б/н від 28.03.2016р.)

Від відповідача: ОСОБА_3 керівник

Права і обовязки передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено. Клопотань в порядку ч. 6 ст. 811 ГПК України про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. у справі № 914/2938/15 ухвалу господарського суду Львівської області від 08.12.2015р. у справі №914/2938/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 29.02.2016р. справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 17.03.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 17.03.2016р. позовні вимоги підтримав, надав суду усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні 17.03.2016р. заперечив проти розрахунків заборгованості позивача.

З метою подання доказів в судовому засіданні 17.03.2016р. оголошено перерву до 31.03.2016р.

28.03.2016р. від позивача через канцелярію суду поступило Клопотання вих.№ 02.3-822 від 24.03.2016р., про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 31.03.2016р. позовні вимоги підтримав.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 31.03.2016р. не забезпечив.

Ухвалою від 31.03.2016р. розгляд справи відкладено на 05.04.2016р.

01.04.2016р. до суду надійшла заява (вх. №1881/16) від позивача про збільшення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 05.04.2016р. підтримав позовні вимоги, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

В судовому засіданні 05.04.2016р. представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити в його задоволенні.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

21 січня 2014 року між сторонами укладено договір кредиту № КЮ-ВКЛ-2023551, відповідно до п. 1.1. якого, позивач надав позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості. платності та цільового характеру використання, а відповідач зобовязувався своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за цим договором.

Надання кредиту здійснюється окремими частинами, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 800 000,00 гривень та зменшенням максимального ліміту заборгованості у порядку, зазначеному в п. 1.1.2. цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 27,99% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 20 січня 2017 року включно, на умовах визначених цим договором (п.1.1.1 кредитного договору).

У випадку невиконання відповідачем будь - якого із зобов'язань, передбачених п. 6. цього договору, процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 32,99% річних, та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором починаючи з дня наступного за кінцевим терміном (днем) виконання зобов'язання та діє до дня (включно) виконання умов, передбачених п. 3.3.16. цього договору. При цьому сторони погодили, що встановлення зазначеного розміру річної процентної ставки є заздалегідь погодженим (п. 1.1.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.2.2. кредитного договору), сплата здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день кінцевого повернеш заборгованості за кредитом.

Пунктом 4.1. кредитного договору встановлено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернень кредиту/траншу, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від простроченої суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити в повному обсязі проценти і комісії, передбачених цим договором.

Згідно п. 4.2. кредитного договору, у випадку порушення позичальником вимог п. 3.3.1. 3.3.6. - 3.3.16. цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2% в максимального ліміту заборгованості, визначеного п. 1.1.1.цього договору, за кожні випадок порушення.

В забезпечення виконання зобов'язань між сторонами укладено іпотечний договір від 21 січня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за № 70, відповідно до якого іпотекодавець передав, а банк прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених іпотечним договором, належне йому на праві власності майно, а саме: нежитлову будівлю загальною площею 9 216.8 кв. м., розташовану за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вулиця Дрогобицька, будинок 7.

Заставна вартість майна за згодою сторін складає 14 309 570,00 грн.

29.01.2014р. та 13.02.2014р. позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 100 440,00грн., що підтверджується копіями меморіальних ордерів долученими до матеріалів справи.

06.03.2014р. відповідач звернувся до позивача з листом про видачу траншу в розмірі 80 000,00грн. У відповідь 14.03.2014р. позивач, пославшись на п. 3.2.5 договору кредиту, повідомив про відмову в односторонньому порядку від надання ПАТ Готелі Трускавця кредиту та/або виконання будь-яких інших зобовязань перед останнім.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. № 150 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства „Дельта Банк до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом та іншої заборгованості в результаті чого утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором, яка станом на 14.08.2015р. становила 169 747,17 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою, відповідно до якої просив:

1.В рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за договором кредиту № КЮ-ВКЛ- 2023551 від 21.01.2014р. у розмірі 169 747,17 грн., та складається з: суми заборгованості за строковим кредитом - 95 000,00 грн.; суми заборгованості по строковим процентам - 1 202,00 грн.; суми заборгованості по простроченим процентам - 19 575,87 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення процентів - 5 674,86 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених 294,44 грн.; розмір штрафу 48 000,00 грн.;

звернути стягнення за іпотечним договором від 21 січня 2014 року, посвідченим ОСОБА_4 приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу 21.01.2014р. зареєстрованим за № 70, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Готелі Трускавця», а саме на нежитлову будівлю, загальною площею 9 216,8 кв.м., розташовану за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вулиця Дрогобицька, будинок 7.

2.Визнати право власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на предмет іпотеки, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Готелі Трускавця», а саме на нежитлову будівлю, загальною площею 9 216,8 кв.м., розташовану за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вулиця Дрогобицька, будинок 7.

Після порушення провадження господарським судом Львівської області, відповідачем оплачено заборгованість по тілу кредиту в сумі 95 000,00грн., 19 575,87 грн. заборгованість по простроченим процентам, 4248,44грн. заборгованість по строковим процентам, пеню в сумі 2962,64 грн., суму 3% річних в сумі 158,86грн., що підтверджено долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями.

В процесі розгляду справи, позивачем подано заяву (вх. №1881/16 від 01.04.2016р.) про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив:

1. В рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «Готелі Трускавця» за договором кредиту №КЮ-ВКЛ-2023551 від 21.01.2014р. у розмірі 216 000,00 грн., та складається з: за Договором кредиту п. 3.3.9. (несвоєчасне надання звітності) 6 випадків, кожен випадок по 2% від ліміту заборгованості, ліміт заборгованості 800 000,00 гривень, нараховано штрафу 96 000,00 гривень; за Договором кредиту п. 3.3.16.2 (несвоєчасна оплата по Договору страхування майна 2-й етап) 1 випадок, 2% від ліміту заборгованості, ліміт заборгованості 800 000,00 гривень, нараховано штрафу 16 000,00 гривень; за Договором кредиту п. 3.3.16.3 (переведення оборотів, надання щоквартально довідок з інших банків) 5 випадків, кожен випадок по 2% від ліміту заборгованості, ліміт заборгованості 800 000,00 гривень, нараховано штрафу 80 000,00 гривень; за іпотечним договором п. 5.6. 1 випадок, 3% від ліміту заборгованості, ліміт заборгованості 800 000,00 гривень, нараховано штрафу 24 000,00 гривень

звернути стягнення за іпотечним договором від 21 січня 2014 року, посвідченим ОСОБА_4 приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу 21.01.2014р. зареєстрованим за № 70, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Готелі Трускавця», а саме на нежитлову будівлю, загальною площею 9 216,8 кв.м., розташовану за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вулиця Дрогобицька, будинок 7.

2.Визнати право власності за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на предмет іпотеки, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «Готелі Трускавця», а саме на нежитлову будівлю, загальною площею 9 216,8 кв.м., розташовану за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вулиця Дрогобицька, будинок 7.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні у звязку сплатою заборгованості за кредитним договором.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір кредиту № КЮ-ВКЛ-2023551 від 21.01.2014р., у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

Згідно визначення ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.3 ст.346 ГК України, кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до умов договору, позивач зобовязувався надати кредит, а відповідач здійснити погашення кредиту та сплату процентів в повному обсязі.

Як узгоджено сторонами, дату остаточного повернення кредиту визначено 20.01.2017р.

Поданими позивачем та долученими до матеріалів справи копіями документів підтверджено, що позивач свої зобов'язання за спірним договором виконав частково.

Оскільки відповідач належно не виконував взяті зобовязання, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за договором звернути стягнення за іпотечним договором від 21 січня 2014 року та визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про іпотеку", в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, як встановлено судом, відповідач оплатив заборгованість по тілу кредиту, процентам по кредиту, пені та 3% річних, після порушення провадження у справі господарським судом Львівської області. Після цього, позивач збільшив позовні вимоги та просив в рахунок часткового погашення 216 000,00 грн. заборгованості відповідача за договором звернути стягнення за іпотечним договором від 21 січня 2014 року та визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки. Вказана сума нарахована позивачем відповідачу за несвоєчасне надання звітності, за несвоєчасну оплату по Договору страхування майна 2-й етап, за не переведення оборотів та не надання щоквартально довідок з інших банків.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку", іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України "Про іпотеку". Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про заставу", застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині 1 статті 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За загальними положеннями ГПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.

Позивач провів нарахування штрафів (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог вх. №1881/16 від 01.04.2016р.), посилаючись на умови договору кредиту та іпотечного договору, які були не виконані відповідачем. Натомість, позивач не зважив на те, що ПАТ «Готелі Трускавця» виконано основні зобовязання за договором кредиту № КЮ-ВКЛ-2023551 від 21.01.2014р. в процесі розгляду позовної заяви судом.

Враховуючи, що забезпечені іпотекою зобов'язання за договором кредиту є виконаними, а вказані вище вимоги позивача про зобов'язання за договором кредиту та іпотеки є фактично похідними від основного зобовязання, відтак, суд вважає, що зобовязання за договором кредиту є припиненими, відтак, суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позову.

Водночас, суд звертає увагу на те, що зв'язок між стягненням штрафу з відповідача та предметом спору (звернення стягнення на предмет іпотеки в межах проведеного нарахування заборгованості у розмірі 216 000,00 грн.) з врахуванням заставної вартості майна у розмірі 14 309 570,00 грн., на думку суду, є неспіврозмірним та не відповідає фактичним обставинам справи. Судом встановлено, що основне зобовязання є виконане, а сума штрафу є незначною в порівнянні із заставною вартістю майна. Позивачем до матеріалів справи не надано доказів того, що внаслідок невиконання умов договорів, за які були нараховані штрафи, ПАТ «Дельта Банк» значною мірою був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду із вимогою стягнути нарахований штраф, подавши новий позов та застосувавши інший спосіб захисту.

Щодо умови договору, передбаченої п.7.1 договору кредиту, про вирішення спірних питань Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», а у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським судом третейським суддею Твердохлібом О.С., суд зазначає наступне.

У пп. 4.2.3 п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім.

В матеріалах справи відсутні заперечення сторін стосовно розгляду справи господарським судом Львівської області.

Крім того, відповідно до п. 7 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо нерухомого майна.

Зважаючи на предмет спору, позовна заява ПАТ «Дельта Банк» розглянута господарським судом Львівської області правомірно.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 28, 33, 34, 44, 48, 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 11.04.2016р.

Суддя Ділай У.І.