РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/15557/14

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
доТовариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»
провідшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 25 121 грн. 39 коп.

Представники:

від Позивача: Шпура Ю.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача: Шаркаді І.І. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (надалі також - «Відповідач») про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 25 121 грн. 39 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі Договору добровільного страхування транспортного засобу НОМЕР_4 від 07.06.2012 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому Позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9848053, а тому Позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на Відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2014 року (суддя Бондаренко Г.П.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" суму страхового відшкодування у розмірі 25121,39 грн. та суму судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 року (судді: Є.Ю. Шаптала - головуючий, С.А.Гончаров, Р.І.Самсін) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2015 року касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2014 у справі № 910/15557/14 Господарського суду міста Києва скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 (судді: Пономаренко Є.Ю. - головуючий, Буравльов С.І., Руденко М.А.) рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2014 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2015 року касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2015 у справі № 910/15557/14 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2014 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року (суддя Підченко Ю.О.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на користь Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" суму страхового відшкодування у розмірі 25121,39 грн. та суму судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року (судді: Кропивна Л.В.. - головуючий, Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.) рішення господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 року та рішення господарського суду м. Києва від 13.10.2015 року у справі №910/15557/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 910/15557/14.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/15557/14 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 року справу №910/15557/14 прийнято до провадження суддею Чинчин О.В., судове засідання призначено на 17.03.2016 року.

16.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2016 року.

17.03.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача вимоги ухвали суду від 02.03.2016 року не виконав, а в судовому засідання зазначив, що не звертався до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування після одержання права вимоги й заміни кредитора у зобов'язанні та подав клопотання про витребування доказів.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку задовольнити клопотання Позивача та зобов'язати Відповідача:

- надати оригінал платіжного доручення про виплату ОСОБА_9 страхового відшкодування;

- надати оригінал страхової справи для огляду в судовому засіданні;

- надати докази на підтвердження отримання ОСОБА_9 страхового відшкодування від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року відкладено розгляд справи на 06.04.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

04.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли матеріали страхової справи №АВ-12-GL-5787.

05.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

В судовому засіданні 06 квітня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових пояснень, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 06 квітня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

07 червня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (Страховик) та ОСОБА_9 (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу НОМЕР_4, предметом якого є страхування транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року на дорозі Р-44 Суми - Путивель - Глухів 24 км 500 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_10, та транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_11, що підтверджується Довідкою №9136689 про дорожньо - транспортну пригоду.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Постановою Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 27.02.2013 року у справі №739/284/13-п ОСОБА_11, водія транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі 340 грн.

29.12.2012 року ОСОБА_9 звернувся до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з заявою про настання страхового випадку.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" встановлено, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Згідно з Дослідженням № ВМ 5620АЕ-14.02/1 автомобіля НОМЕР_3, складеним 14.02.2014 р. головним спеціалістом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-АСІСТАНС" Бордзіловським Р.Є., матеріальний збиток, завданий власникові даного автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП, визначений на підставі Протоколу огляду автомобіля і калькуляції відновлювального ремонту, становить 37 013 грн. 25 коп.

Відповідно до Страхового акту № СТО-13-94/1 від 19.03.2013 року Позивач здійснив виплату страхового відшкодування Страхувальнику в розмірі 25 631 грн. 39 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 31318 від 01.06.2013 р., № 34034 від 17.06.2013 р., № 37733 від 02.07.2013 р. та відомостями № 108 від 01.06.2013 р., №124 від 17.06.2013 р., № 135 від 02.07.2013 р.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2,, на момент настання страхової події була застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9848053, розмір франшизи згідно з вказаним Полісом складає 500 гривень 00 копійок.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач посилається на те, що Відповідач, як страховик особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої становить 25 121 грн. 39 коп. відповідно до встановлених Полісом № АВ/9848053 лімітів відшкодування по майну та франшизи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

З наведених приписів законодавства вбачається, що Страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування і таке право переходить до нього саме в обсягах фактично понесених витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання зобов'язань за Договором добровільного страхування транспортного засобу НОМЕР_4 від 07.06.2012 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, було відшкодовано на користь Страхувальника 25 631 грн. 39 коп.

У постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 року у справі №910/15557/14 зазначено, що вкотре направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів звертає увагу, що для правильного вирішення даного спору судам належало встановити наявність чи відсутність обов'язку відповідача щодо здійснення страхового відшкодування, саме виходячи з обставин меж зобов'язання відповідача у спірних правовідносинах відповідно до укладеного ним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, встановити яку саме суму страхового відшкодування сплатив відповідач, підтвердженого розміру шкоди, що була заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи, належності здійсненого виконання, зокрема, з огляду на статус кредитора у зобов'язанні у особи, на користь якої було виконано обов'язок боржником. Натомість суди, помилково ототожнивши вимоги та наслідки, що виникають з договору добровільного майнового страхування та з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не з'ясували повно та всебічно зазначених вище обставин, зосередившись на розмірі майнової вимоги позивача та залишивши поза увагою законодавче обмеження розміру зобов'язання відповідача та його доводи щодо здійсненого належним чином виконання.

Згідно з частиною першою статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Відповідно до частин першої та другої статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Таким чином, Суд зазначає, що до Позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності, у сумі страхового відшкодування 25 631 грн. 39 коп. у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи у розмірі 500 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.02.2016 року у справі №910/25250/15 (ухвалою від 01.03.2016 року відмовлено у допуску справи № 910/25250/15 до провадження Верховного Суду України)

Згідно з п. 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, вина особи, яка керувала транспортним засобом «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку Постановою Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 27.02.2013 року у справі №739/284/13-п, якою ОСОБА_11, водія транспортного засобу «Опель», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Абзацем 18 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Положеннями статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з п.13.5 Договору добровільного страхування транспортного засобу НОМЕР_4 від 07.06.2012 року за цим Договором відшкодуванню підлягають документально підтверджені прямі збитки, заподіяні Страхувальнику внаслідок настання страхового випадку.

Відшкодуванню підлягає вартість деталей і вузлів, що вимагають заміні, вартість робіт із заміни і ремонту пошкоджених деталей і вузлів, вартість матеріалів, необхідних для ремонту, пошкодження яких сталося внаслідок страхового випадку. При цьому, заміна пошкоджених деталей і вузлів, застрахованого ТЗ приймається у розрахунок за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені у стан, придатний для подальшого використання, або цей ремонт не відповідає вимогам технології ремонту. (п.13.8 Договору)

Суд звертає увагу, що Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов»язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №3-50гс15, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України; а також в постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 року у справі №910/6190/15-г, від 02.02.2016 року у справі №910/13155/15, від 02.02.2016 року у справі №910/25250/15, від 03.02.2016 року у справі №910/15485/15, від 04.02.2016 року у справі №910/14599/15.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23 серпня 2011 року у справі № 42/92.

Згідно зі статтею 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Як встановлено Судом та вбачається з матеріалів страхової справи №АВ-12-GL-5787, наданих Відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 17.03.2016 року, ОСОБА_9 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» з заявою про виплату страхового відшкодування потерпілому за Договором обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9848053 від 28.10.2012 року у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 28.12.2012 року.

Відповідно до Страхового акту № АВ-12GL-5787 від 25.04.2013 року Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_9 в розмірі 20 552 грн. 38 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 3943 від 23.07.2013 року із зазначенням призначення платежу: «для зарах.на картку НОМЕР_5 ОСОБА_9 за відшкодування поліс АВ-9848053 від 28.10.2012 р.»

Крім того, як вбачається з довідки Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» №067.06/273 від 01.04.2016 р. ТДВ СТДВ «Глобус» перераховано кошти згідно з платіжним дорученням №3943 від 23.07.2013 року в сумі 20 552 грн. 38 коп., отримувач - ПАТ КБ «Приватбанк», призначення платежу: для зарах.на картку НОМЕР_5 ОСОБА_9 за відшкодування поліс АВ-9848053 від 28.10.2012 р.», вказана сума не була повернута на поточний рахунок ТДВ СТДВ «Глобус».

Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що Відповідачу не надсилалось жодного повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні, про що також підтвердив представник Позивача в судовому засіданні.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Чинним законодавством не передбачено можливості зобов'язати боржника до повторного виконання належно виконаного обов'язку.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що виплата страхового відшкодування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» за Договором обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/9848053 від 28.10.2012 року у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 28.12.2012 року, потерпілому ОСОБА_9 є належним виконанням боржником свого обов'язку первісному кредиторові на суму в розмірі 20 552 грн. 38 коп., оскільки Позивач, як новий кредитор, несе ризик настання несприятливих для нього наслідків у зв'язку з неповідомленням кредитора.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено можливості зобов'язати боржника до повторного виконання належно виконаного обов'язку, а тому позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача суми страхового відшкодування в частині 20 552 грн. 38 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги потерпілої особи, але не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище правових норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України по справі №23/279 від 28.08.2012 року.

Проте, як встановлено Судом вище у судовому рішенні, оскільки Позивач не звертався до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, а Відповідач в свою чергу здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі, то у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням лише на суму в розмірі 20 552 грн. 38 коп., а позовні вимоги в іншій частині позову є обґрунтованими. При цьому, Суд звертає увагу, що з приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даному випадку відсутні правові підстави перекладати на позивача обов'язки Відповідача, яке є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, виходячи з того, що до Позивача перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток, у сумі страхового відшкодування 25 631 грн. 39 коп. у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи у розмірі 500 грн., а Відповідач в свою чергу належним чином виконав зобов'язання на суму 20 552 грн. 38 коп., враховуючи визначені Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9848053 розміри лімітів відповідальності та франшизи, Суд приходить до висновку, що Відповідач зобов'язаний відшкодувати Позивачу витрати в розмірі 4 579 грн. 01 коп. (25 631 грн. 39 коп. сума виплаченого страхового відшкодування Позивачем - 500 грн. 00 коп. франшиза - 20 552 грн. 38 коп. виплачена сума страхового відшкодування Відповідачем)

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. (п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 року № 7)

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем у зв'язку з поданням апеляційних та касаційних скарг було сплачено судовий збір у загальному розмірі 6 942 грн. 60 коп. (27.10.2014 р. - 913 грн. 50 коп., 24.12.2014 р. - 913 грн. 50 коп., 29.05.2015 р. - 913 грн. 50 коп., 28.10.2015 р. - 2009 грн. 70 коп., 23.12.2015 р. - 2192 грн. 40 коп.)

У зв'язку з частковим задоволенням позовним вимог Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», з Позивача на користь Відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг пропорційно задоволеним позовним вимогам у загальному розмірі 5 677 грн. 69 коп. (747 грн. 06 коп. + 747 грн. 06 коп. + 747 грн. 06 коп. + 1643 грн. 57 коп. + 1792 грн. 94 коп.)

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м.Київ, БУТИШЕВ ПРОВУЛОК, будинок 21/17, офіс 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 20448234) на користь Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗДОЛБУНІВСЬКА, будинок 7-Д, ідентифікаційний код юридичної особи 00034186) 4 579 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 01 (одна) коп. та судовий збір у розмірі 332 (триста тридцять дві) грн. 89 (вісімдесят дев'ять) коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗДОЛБУНІВСЬКА, будинок 7-Д, ідентифікаційний код юридичної особи 00034186) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м.Київ, БУТИШЕВ ПРОВУЛОК, будинок 21/17, офіс 2, Ідентифікаційний код юридичної особи 20448234) судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг у розмірі 5 677 (п'ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 69 (шістдесят дев'ять) коп.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 11 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин