ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2016 р. Справа № 925/134/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В. за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю, адвокат;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Жашківський маслозавод" про стягнення 986 236,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 760 188,80 грн. залишку основного боргу за молоко, 196 960,50 грн. пені, 12 484,13 грн. 3 % річних, 16 603,45 грн. інфляційних втрат на підставі договору на закупівлю молока № 146/15 від 14.06.2015 року, укладеного між сторонами та витрати на послуги адвоката.

18.03.2015 позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог в якій, виправивши описки у розрахунках, просить суд стягнути з відповідача 760 188,80 грн. залишку основного боргу, 246 249,42 грн. пені, 15 324,07 грн. як 3% річних, 42 813,23 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 146/15 на закупівлю молока від 14.06.15 року та 15 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Дана заява про збільшення позовних вимог підлягає прийняттю судом до розгляду, оскільки вона подана в порядку ст. 22 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, свого представника в жодне судове засідання не направив, заперечень проти позову суду не подав. За клопотанням відповідача розгляд справи відкладався для ознайомлення із позовними матеріалами та складення відзиву на позов, однак відзив у справу не подано.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними доказами на підставі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши наявні у справі документи, доводи і розрахунки представника позивача, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2015 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Постачальник, позивач) та публічним акціонерним товариством "Жашківський маслозавод" (Покупець, відповідач) було укладено договір № 146/15 на закупівлю молока (а.с. 10-13), у відповідності до якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити молоко (далі - Товар) згідно ДСТУ 3662-97, а саме: молоко в перерахунку по базисному вмісту жиру ГОСТ 586790, білка ГОСТ25179,90, кислотності ГОСТ 3624,90, масової частки сухих речовин ГОСТ 3626,73 та густини ГОСТ 3625,84, ветеринарним та санітарним вимогам МВ 5.08.07 1232 від11.10.1995 (п. 1.1 договору).

Кількість Товару, що передається Покупцю за цим договором визначається загальною сумою кількості окремих партій Товару, що буде поставлена Покупцю впродовж терміну дії цього Договору (п. 2.1 договору).

Ціна Товару обумовлюється Сторонами на кожну партію Товару окремо та вказується в додаткових до Договору, та /або в рахунках - фактурах та /або видаткових накладних та /або товарних (товарно-транспортних) накладних, що є невід'ємною частиною цього Договору. Конкретні ціни на одиницю виміру Товару встановлені Сторонами виключно для цього Договору, не поширюються на інші договори, що укладені або будуть укладені між сторонами і не можуть розглядатися в якості доказу установленої практики визначення цін у договірних відносинах між Сторонами ( п. 2.3 договору).

Укладений сторонами договір відповідає положенням чинного законодавства, зокрема ст. 712 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Укладений між сторонами договір також містить елементи договору контрактації сільськогосподарської продукції, до якого у відповідності до ст. 713 ЦК України застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір № 146/15 вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін ( п. 8.1 договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2015 року. У випадку якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із Сторін не повідомить протилежну Сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонговується (продовжується ) ще на 1 (один) рік. Кількість разів поновлення Договору не обмежується ( п. 8.2. договору).

Доказів визнання договору недійсним сторонами не надано.

14.06.2015 укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 14) в якій сторони встановили, що відповідно з умовами укладеного між сторонами Договору № 146/15 від 04.01.2015 ціна 1 кг молока базисної жирності 3,4% з 14.06.2015 становить 4 (чотири) грн. 20 коп. без ПДВ з доставкою Постачальника, а додатковою угодою № 2 від 20.07.2015 ( а.с. 109) ціна за 1 кг молока була збільшена до 4 ( чотирьох) грн. 50 коп. з 20.07.2015 року.

Прийняття Товару за якістю здійснюється Покупцем з моменту передачі йому Товару Постачальником, Товар вважається прийнятим по якості з разі підписання Покупцем накладної на цю конкретну партію Товару (п. 4.2 договору).

Доказів існування між сторонами спору з приводу неналежної якості молока у справу не подано.

Відповідно до п. 5.1 договору Покупець зобов'язався провести оплату Постачальнику по факту поставки Товару та/або після поставки Товару та/або здійснити попередню оплату Товару у будь-якому розмірі, усно попередивши про це Постачальника в день здійснення такої оплати. Оплата здійснюється шляхом переказу відповідної суми (сум) грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, який зазначений в цьому договорі та/або про який буде повідомлений Покупцю.

Покупець має право розрахуватися за поставлений йому Товар шляхом внесення відповідної суми готівкою в банк на рахунок Постачальника та/або в касу Постачальника на протязі 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки Товару, Сторони цього Договору допускають можливість здійснення розрахунків за цим Договором із застосуванням готівкових, вексельних та інших способів проведення розрахунків, що не заборонені законом (п. 5.3. договору).

За твердженням позивача, в період з 13.06.2015 по 31.07.2015 року відповідачу було поставлено молоко на загальну суму 5 064 188,80 грн., що підтверджується наявними у справі спеціалізованими товарними накладними (а.с. 23-61) та реєстрами актів приймання сировини (а.с. 15-21) однак відповідач здійснив частковий розрахунок за поставлений товар на загальну суму 4 304 000,00 грн., з яких 344 000,00 грн. складає вартість отриманого в рахунок боргу сухого молока по накладній № ЖМ-0013324 від 18.09.2015 року ( а.с. 67), а 25000,00 грн. сплачено лише 02.09.2015 року.

Оплата коштів за молоко з боку відповідача підтверджується звітами позивача по кредитових операціях (а.с. 62-66).

Доказів про проведення оплати за молоко у більшій сумі, ніж обліковує позивач, відповідач суду не надав.

У відповідності до ст. 526, 527 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно бути виконано особисто боржником належним чином та у строк, обумовлений договором між сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Станом на час вирішення спору строк оплати продукції вже є таким, що настав (не пізніше 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки Товару - п. 5.2. договору), доказів проведення повного розрахунку за позовними вимогами відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 760 188,80 грн. залишку основного боргу за молоко (5064188,80 - 3935000,00 - 25000,00 - 344000,00 вартість товару в рахунок оплати).

Неоплаченим, за доводами позивача, залишився товар, поставлений у період з 23.07.2015 року.

Підписаним обома сторонами актом звірки розрахунків станом на 28.12.2015 року відповідач підтверджує наявність вказаного боргу перед позивачем (а.с. 22).

Позивач згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 09.03.2016 просить стягнути з відповідача 246 249,42 грн. пені, 482813,23 грн. інфляційних та 15 324,07 грн. як 3% річних за прострочення розрахунків за поставлену продукцію (а.с. 99).

Дані вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного:

За змістом пункту 1 статті 199 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Зазначені статті узгоджуються з приписами пункту 6.3. договору між сторонами, згідно з яким у разі прострочення здійснення оплати чи поставки Товару винна Сторона сплачує пеню за таке прострочення з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочення поставки.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України позивач при обрахунку пені не виходив за межі шестимісячного періоду нарахування пені і просить суд стягнути з відповідача 246 249,42 грн. пені за період з 01.08.2015 по 10.03.2015 за прострочення оплати товару.

Доказів проведення розрахунку за пенею відповідач суду не надав.

За період з 26.01. по 10.03.2016 року пеня за належним розрахунком становить 41 124,97 грн. проти нарахованих позивачем 40 321,24 грн., однак в цій частині позивач своїх вимог не змінив у бік збільшення.

Тому суд, перевіривши порядок нарахування позивачем пені в сумі 246 249,42 грн., вважає його правильним та задовольняє позов в частині позовних вимог про стягнення її розміру.

У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки така відповідальність за невиконання грошового зобов'язання встановлена законом, то не має значення, чи передбачена вона умовами договору між сторонами.

За розрахунками позивача, за період з 03.09.2015 по 25.01.2016 інфляційне збільшення суми боргу становить 42 813,23 грн. (а.с. 100).

Розрахунок інфляційних втрат зроблено вірно та у відповідності до умов Договору.

Доказів проведення розрахунку по інфляційним втратам відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 42 813,23 грн. інфляційних втрат.

За розрахунками позивача, за період з 01.08.2015 по 10.03.2016 загальний розмір 3% річних на суму боргу становить 15 324,07 грн. (а.с. 100).

За період з 26.01. по 10.03.2016 року З% річних за належним розрахунком становить 2811,66 грн. проти нарахованих позивачем 2749,18 грн., однак в цій частині позивач своїх вимог не змінив у бік збільшення.

З цих підстав розрахунок позивача по 3% річних слід вважати вірним та проведеним у відповідності до умов Договору між сторонами.

Доказів проведення розрахунку по 3% річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 15 324,07 грн. як 3% річних за порушення строків розрахунків за отриману продукцію.

Відповідач заперечень проти доводів та розрахунків позивача в частині вимог про стягнення пені, інфляційних та 3% річних не надав, доказів повної сплати боргу за позовними вимогами у справі немає, а тому збільшені позовні вимоги підлягають до повного задоволення і до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 760 188,80 грн. залишку основного боргу за молоко, 246 249,42 грн. пені, 15 324,07 грн. як 3% річних, 42 813,23 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 146/15 на закупівлю молока від 14.06.15 року.

Позивач просить стягнути з відповідача в якості судових витрат кошти, сплачені за надання адвокатських послуг в загальній сумі 15 000,00 грн. Дана вимога підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до п. 10 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 р. N 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зі змінами та доповненнями, витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

За доводами позивача, 12.01.2016 між адвокатом ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір № 990 про надання адвокатських послуг (а.с. 70-71), за умовами якого адвокат взяв на себе зобов'язання по веденню справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "Жашківський маслозавод" з урахуванням розгляду справи в апеляційній та касаційній інстанціях.

У відповідності до п. 4.1.1. договору гонорар адвоката складає 15000,00 грн.

На доказ оплати послуг адвоката позивач надав квитанцію № 990/1 від 14.01.2016 на суму 7 500,00 грн. (а.с. 72) та № 990/2 від 09.03.2016 на суму 7 500,00 грн. ( а.с. 94). Адвокат ОСОБА_1 представляв інтереси позивача у всіх засіданнях в ході розгляду справи, надав пояснення, уточнював розрахунки, виконував вимоги по ухвалах суду.

За доводами адвоката ОСОБА_1, до розрахунок витрат на адвокатські послуги включено попереднє опрацювання матеріалів позову та нормативної бази, формування правової позиції позову, консультації замовника щодо отримання додаткових документів для доказової бази, підготовка позовної заяви із додатками, транспортні витрати для приїзду в судові засідання, проведення додаткового розрахунку позовних вимог за заявами про їх збільшення, саме представництво в суді і т.ін. ( а.с. 91).

Пунктом 12 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.98 р. N 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" увагу судів звернуто на те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім державного мита, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Постановою ВГСУ від 18.03.2009 року у справі № 16/3196 вказано, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження, вартість економних транспортних послуг, час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, вартість оплати відповідних послуг адвокатів, які склалися в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку нордичних послуг, тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Доказами, які позивач надає на обґрунтування клопотання про стягнення витрат на юридичну допомогу, є квитанції на сплату 15 000,00 грн., договір № 990 про надання адвокатських послуг від 12.01.2016 року, факт особистого ведення справи адвокатом.

Суд вважає, що з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг у справі з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, предмету позову, який ускладнений розрахунками в залежності від жирності молока та зміни його закупівельної вартості в різні періоди, враховуючи ціну позову, суд вважає за необхідне присудити до стягнення з відповідача адвокатських витрат лише на суму 10 000,00 грн., що є розумно необхідними для розгляду даного спору та не перевищують судових витрат за розгляд справи.

На підставі статті 49 ГПК України, при задоволенні позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15 968,63 грн. (1,5% від розміру позовних вимог), а за розгляд збільшених позовних вимог з позивача на користь Державного бюджету України слід стягнути 646,05 грн. судового збору.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Жашківський маслозавод" (ідентифікаційний код 00447793, Черкаська область, м. Жашків, вул. Маслозаводська, 6) на користь фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, Полтавська область, Оржицький район, с. Заріг) -- 760 188,80 грн. залишку основного боргу, 246 249,42 грн. пені, 15 324,07 грн. як 3% річних, 42 813,23 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 146/15 на закупівлю молока від 14.06.15 року, 15 968,63 грн. судових витрат та 10000,00 грн. на відшкодування адвокатських витрат.

3. Стягнути з фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, Полтавська область, Оржицький район, с. Заріг) на користь Державного бюджету України через місцеві органи ДПІ - 646,05 грн. судового збору за розгляд справи.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повний текст рішення складено 06 квітня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських