ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р.Справа № 923/1735/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Мирошниченко М.А. та суддів: Воронюка О.Л. і ОСОБА_1

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматизованого розподілу справ між суддями)

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю представників:

ПАТ "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" ОСОБА_3В.( на підставі доручення),

МКП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона"-ОСОБА_4В.(на підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на рішення господарського суду Херсонської області від 29.12.2015 р. по справі № 923/1735/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" про стягнення 5 731 002 грн. 72 коп.,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015 р. Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (далі позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" (далі відповідач) про стягнення з останнього заборгованість у розмірі 5 731 002 грн. 72 коп., з яких:

- 800 793 (вісімсот тисяч сімсот дев'яносто три) гривні 74 коп. по реактивній електроенергії за 2014 р.;

- 11 3912 (сто тринадцять тисяч дев'ятсот дванадцять) гривень 37 коп. пені за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 2 6470 (двадцять шість тисяч чотириста сімдесят) гривень 20 коп. 3 % річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 436 438 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 01 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 1 716 714 (один мільйон сімсот шістнадцять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 24 коп. пені за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 183 203 (сто вісімдесят три тисячі двісті три) гривні 96 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 2 453 470 (два мільйони чотириста п'ятдесят три тисячі чотириста сімдесят) гривень 20 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- документально підтверджену суму сплаченого судового збору у розмірі 85 965 (вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) гривень 04 коп. (т. 1 а.с. 3-12)

19.11.2015 р. в процесі розгляду справи позивач до місцевого господарського суду подав уточнюючі пояснення щодо здійсненого розрахунку пені, 3% річних та інфляційний втрат.

Крім того, в процесі розгляду справи позивач до місцевого господарського суду подав заяву про зменшення позовних вимог (вхід. №13724/15 від 16.12.2015 р.), в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь 3 091 451,21 грн., з яких:

- 800793 (вісімсот тисяч сімсот дев'яносто три) гривні 74 коп. по реактивній електроенергії за 2014 р.;

- 41 725 (сорок одну тисячу сімсот двадцять пять) гривень 49 коп. пені за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 2 6470 (двадцять шість тисяч чотириста сімдесят) гривень 20 коп. 3 % річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 436 438 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 01 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 831 871 (вісімсот тридцять одну тисячу вісімсот сімдесят одну) гривню 54 коп. пені за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 174 143 (сто сімдесят чотири тисячі сто сорок три) гривень 39 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 780 008 (сімсот вісімдесят тисяч вісімсот) гривень 84 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- документально підтверджену суму сплаченого судового збору у розмірі 46371 (сорок шість тисяч триста сімдесят одну) гривню 77 коп. (т. 1 а.с. 168-170)

24.12.2015 р. позивач до місцевого господарського суду подав клопотання про збільшення позовних вимог, в якому (з урахуванням клопотання відповідача про застосування позовної давності) просив суд стягнути з відповідача на його користь 4 641 418 грн. 04 коп., з яких:

- 800 793 (вісімсот тисяч сімсот дев'яносто три) гривні 74 коп. по реактивній електроенергії за 2014 р.;

- 41 725 (сорок одну тисячу сімсот двадцять пять) гривень 49 коп. пені за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 26 470 (двадцять шість тисяч чотириста сімдесят) гривень 20 коп. 3 % річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 436 438 (чотириста тридцять шість тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 01 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії;

- 831 871 (вісімсот тридцять одну тисячу вісімсот сімдесят одну) гривню 54 коп. пені за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 174 143 (сто сімдесят чотири тисячі сто сорок три) гривень 39 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 2 329 975 (два мільйони триста двадцять девять тисяч девятсот сімдесят пять) гривень 67 коп. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- документально підтверджену суму сплаченого судового збору у розмірі 69 621 (шістдесят девять тисяч шістсот двадцять одну) гривню 27 коп. (т. 1 а.с. 242-245)

29.12.2015 р. позивач надав до місцевого суду додаткові пояснення. (т. 2 а.с. 9-10)

В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням з клопотання про збільшення розміру позовних вимог, позивач зазначив, що між Відкритим акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії № 591.

На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р. № 514-VI найменування відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" змінено на Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", яким останнє стало правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго".

Позивач зазначив, що відповідач не своєчасно виконував свої зобовязання по розрахунковим періодам з січня по грудень 2014 р., з січня по травень 2015 р. по оплаті за активну електроенергію та за реактивну електроенергію по розрахунковим періодам з січня по грудень 2014 р..

Враховуючи викладене позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, передбачені договором та ст. 625 ЦК України пеню, 3% річних та втрати від інфляції.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.10.2015р. за вказаним позовом порушено провадження по справі № 923/1735/15. (т. 1 а.с. 1)

04.11.2015 р., 23.11.2015 р., 25.11.2015 р., 24.12.2015 р. та 29.12.2015 р. відповідач до місцевого господарського суду подав відзив на позов та додаткові пояснення до відзиву, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що надані позивачем розрахунки пені, 3 % річних та інфляційних збитків не відповідають вимогам ст. ст. 33, 34 ГПК України, а також в таблиці платежів не зазначено детально за який саме період здійснені оплати та на які саме суми вони нараховувались.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності, у звязку із чим просив суд застосувати строки позовної давності.

Також відповідач, пославшись тяжкий фінансовий стан, просив суд зменшити розмір санкцій, які заявлені позивачем до 10 000,00 грн. (т. 1 а.с. 125-126; 133-136; 161; 236-237; т. 2 а.с. 1-3)

25.11.2015 р. відповідач до місцевого господарського суду подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначив, що в жовтні 2015 р. позивач заявив вимогу про стягнення пені (неустойки) за період з січня 2014 р. по серпень 2015 р., тобто порушенням строку позовної давності в один рік. (т. 1 а.с. 162)

Рішенням господарського суду Херсонської області від 29.12.2015 року позов відповідача, з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача:

800 793 грн. 74 коп. основного боргу по оплаті за реактивну електроенергію за 2014 p.,

41 725 грн. 49 коп. пені за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії,

26 470 грн. 20 коп. з урахуванням 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії,

436 438 грн. 01 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії,

831 871 грн. 54 коп. пені за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії,

74 143 грн. 39 коп. з урахуванням 3% річних за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії,

2 329 975 грн. 67 коп. з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії,

69 621 грн. 27 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повернуто позивачу з Державного бюджету України 16 343 грн.77 коп. зайво сплаченого судового збору.

Приймаючи рішення суд першої інстанції послався на норми чинного законодавства України та на умови договору про постачання електричної енергії від 14.05.2003 р. № 591, зокрема на п. 4.2.1, якими визначено строки внесення платежів, передбачених п.2.3.3, 2.3.4.та відповідальність за невиконання зобовязань за договором.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд зазначив, що даний випадок, на переконання суду, не є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причин неналежного виконання (в частині оплати за активну електроенергію) та невиконання зобов'язання (в частині оплати за реактивну електроенергію), значності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, відповідності розміру стягуваної неустойки (пені) таким наслідкам. (т. 2 а.с. 67-73)

Не погоджуючись з цим судовим рішенням відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове яким стягнути з відповідача на користь позивача:

- 800 793,74 гривні основного боргу по оплаті за реактивну електроенергію за 2014 рік;

- 436 387,76 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасну сплату зобов'язань по реактивній електроенергії;

- 26 470,20 гривень з урахуванням 3% річних за несвоєчасну сплату зобов'язань по реактивній електроенергії;

- 805 440,26 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії;

- 134 879,90 гривень з урахуванням 3% річних за несвоєчасну сплату зобов'язань по активній електроенергії,

Скаржник також просив зменшити розмір штрафних санкцій (пеню за несвоєчасну сплату зобов'язань по реактивній та активній електроенергії), які заявлені позивачем, до 10 000,0 грн. та покласти судові витрати на позивача.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник послався на норми чинного законодавства України та на те, що позивач подаючи до місцевого господарського суд клопотання про збільшення суми позовних вимог не направив відповідачу його копію, суд першої інстанції в порушення приписів ст. 56 та п. 6 ст. 63 ГПК України розгляду зазначене клопотання.

Суд першої інстанції порушив приписи ст. 598, 599 ЦК України, а саме задовольняючи позовні вимоги позивача не звернув увагу на те, що позивач здійснив розрахунок пені з урахуванням дня фактичної сплати суми заборгованості, що суперечить приписам норм чинного законодавства України. Також скаржник посилається на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги не звернув увагу на те, що позивачем здійснено невірний розрахунок 3% річних та збитків від інфляції.

Скаржник також вважає, що місцевий суд необґрунтовано не прийняв до уваги його майновий стан та безпідставно не задовольнив його клопотання про зменшення пені.

До апеляційної скарги скаржник додав клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження, в якому зазначив, що звертаючись перший раз з апеляційною скаргою ним було невірно розраховано та сплачено судовий збір, у зв'язку із чим ухвалою суду скаргу було повернуто без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 року скаржнику відновлено строк для подання апеляційної скарги, її прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.03.2016 р. о 11:00, про що сторони згідно приписів ст.98 ГПК України були своєчасно та належним чином повідомлені.

18.03.2016р. від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому він просив залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін, мотивуючи свою позицію правильним здійсненням ним розрахунку розміру заявлених ним до стягнення грошових сум та безпідставності доводів скаржника щодо невірності цих розрахунком та вимог про зменшення розміру штрафних санкцій.

Оскільки сторони не заявили клопотання про фіксацію судового процесу за допомогою технічних засобів така фіксація не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Суд задовольнив клопотання представника скаржника про залучення до матеріалів справи довідок про руху розрахунків з позивачем та про матеріальний стан скаржника.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 07.04.2016 р., про що сторони згідно приписів ст.98 ГПК України були своєчасно та належним чином повідомлені.

Цією ж ухвалою суд, зобовязав сторони за пять робочих днів до вищевказаної дати судового засідання надати Одеському апеляційному господарському суду данні та документи, а саме:

Позивача:

а) належним чином засвідчену, чітко читабельну, копію повного тексту договору про постачання електричної енергії № 591 від 14.05.2003 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", правонаступником якого є позивач, та відповідачем - Міським комунальним підприємством Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона, а також додаткових угод до нього, якщо таки укладались;

б) детальний розрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3% та втрат від інфляції по кожному рахунку і стягненню окремо, з урахуванням та визначенням у цих розрахунках:

- дат фактичного отримання відповідачем рахунків на оплату;

- дат коли він повинен був розрахуватись по кожному із цих рахунків окремо згідно до умов п.3 Додатку № 2 до Договору (протягом 5 операційних днів від дня отримання Споживачем рахунку Постачальника електричної енергії).

- періоду нарахування заявлених до стягнення грошових сум з вказівкою дати з якої розраховується цей період та кінцевої дати нарахування по кожному рахунку окремо.

- данні по ставки НБУ (подвійної ставки) по яким нараховувалось пеня.

Відповідача: довідку або інший документ (данні) банківської установи яка його обслуговує, тобто у який відповідач має розрахунковий рахунок з якого він повинен був здійснювати та/або фактично здійснював платежі позивачу за про постачання електричної енергії №591 від 14.05.2003 року, зі вказівкою у цьому документі які дні тижня у цій банківський установі визначені (встановлені) нею як операційні дні.

Суд також запропонував відповідачу також надати суду свій розрахунок заявлених позивачем стягнень, з урахуванням запропонованих позивачу судом вищезазначених вимог до цих розрахунків, а також документи які підтверджують його тяжкий матеріальний стан.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.04.2016р за клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено на 14.04.2016 р. об 11:30, про що сторони згідно приписів ст.98 ГПК України були належним чином повідомлені безпосередньо в судовому засіданні.

Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів.

Представник скаржника в усних поясненнях наданих суду в судовому засіданні 14.04.2016р. просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове з урахуванням вимог зазначених в скарзі.

Представник позивача в усних поясненнях наданих суду в судовому засіданні 14.04.2016р. просив суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 14.04.2016р. оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст. 101 ГПК України справу повторно, в повному обсягу, заслухавши усні пояснення представників сторін, обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї дослідивши обставини справи та наявні у ній докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та це вірно встановив суд першої інстанції 14.05.2003року між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (за договором Постачальник), правонаступником якого є позивач, та відповідачем - Міським комунальним підприємством «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» (за договором Споживач) існують договірні стосунки щодо постачання електричної енергії на підставі Договору про постачання електричної енергії № 591 від 14.05.2003 року (надалі за текстом рішення Договір).

Відповідно до п. 2.2.2. Договору Постачальник зобов'язувалось постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару.

Відповідно до п. 2.3.3 Договору Споживач зобов'язався оплачувати вартість електричної енергії згідно із додатком № 2 до Договору.

Відповідно до п. 2.3.4. Договору Споживач також зобов'язався здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача.

Графік знімання показань засобів обліку електричної енергії та порядок розрахунків визначені Додатком № 2 до Договору.

Відповідно до п. 1 Додатку № 2 до Договору встановлено розрахунковий період тривалістю місяць. При цьому зазначено, що Споживач знімає показання електролічильника о 00:00 год. 22 числа у місяці з 31 днем, 21 числа у місяці з 30 днями, 20 числа з 29 днями та 19 числа з 28 днями. Споживач зобов'язаний протягом 0,5 доби з моменту зняття показань електролічильників довести їх значення до постачальника за встановленою Додатком № 2а до Договору формою (Акт про обсяги спожитої (переданої) споживачем (субспоживачу) електричної енергії).

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Постачальника електроенергії або дата внесення споживачем готівки в касу постачальника.

Відповідно до умов п. 2 Додатку № 2 до Договору обсяг фактично спожитої електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається за актом прийому-передачі електричної енергії згідно показань розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до графіка зняття показань або акта про порушення Правил користування.

Згідно із п. 3 Додатку № 2 до Договору рахунок на оплату електричної енергії має бути оплачений Споживачем протягом 5 операційних днів від дня отримання Споживачем рахунку Постачальника електричної енергії.

Пунктом 5 Додатку № 2 до Договору сторони встановили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним Порядком платежів Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за яким здійснюється нарахування, а сума боргу повинна бути сплачена з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення.

Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок Постачальника електричної енергії, який зазначається у рахунках.

Слід зазначити, що зазначений договір з урахуванням узгоджень та заперечень відповідача, щодо його умов в т.ч. додатків до нього, було визнано укладеним рішенням господарського суду Херсонської області від 17.12.2012р. по справі №5024/252/2012р.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як свідчать матеріали справи та це визнають сторони спору, що позивач постачав, а відповідач приймав з січня 2014 р. по серпень 2015 р. з електричну енергію, що підтверджується нижченаведеними актами приймання передачі реактивної та активної електроенергії згідно договору на постачання електроенергії № 591 від 14.05.2003 р.:

1) акт 1р січень 2014 від 23.01.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1383715 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 55587,74 грн.;

акт 1а січень 2014 від 23.01.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2811440 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3483036,84 грн.;

2) акт 2р лютий 2014 від 21.02.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1497778 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 61367,41 грн.;

акт 2а лютий 2014 від 21.02.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2558786 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3170028,72 грн.;

3) акт 3р березень 2014 від 24.03.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1637792 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 64609,80 грн.;

акт 3а березень 2014 від 24.03.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2698546 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3343174,69 грн.;

4) акт 4р квітня 2014 від 22.04.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1436918 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 55010,08 грн.;

акт 4а квітня 2014 від 22.04.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2500485 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3097800,85 грн.;

5)акт 6р червень 2014 від 23.06.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1419371 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 65916,53 грн.;

акт 6а червень 2014 від 23.06.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2473956 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3366262,49 грн.;

6) акт 7р липень 2014 від 23.07.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1463959 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 70819,02 грн.;

акт 7а липень 2014 від 23.07.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2521147 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3588398,93 грн.;

7) акт 8р серпень 2014 від 27.08.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1486642 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 73249,07 грн.;

акт 8а серпень 2014 від 27.08.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2528376 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3598688,06 грн.;

8) акт 9р вересень 2014 від 22.09.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1502594 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 83295,48 грн.;

акт 9а вересень 2014 від 22.09.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2451653 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3628936,78 грн.;

9) акт 10р жовтень 2014 від 23.10.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1506475 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 75902,18 грн.;

акт 10а жовтень 2014 від 23.10.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2484847 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3678070,63 грн.;

10) акт 11р листопад 2014 від 24.11.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1412105 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 66829,82 грн.;

акт 11а листопад 2014 від 24.11.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2444049 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3617681,36 грн.;

11) акт 12р грудень 2014 від 23.12.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1540518 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 73708,55 грн.;

акт 12а грудень 2014 від 23.12.2014 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2750258 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 4152449,53 грн.;

12) акт 1р січень 2015 від 23.01.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1589505 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 82886,47 грн.;

акт 1а січень 2015 від 23.01.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2792702 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 4427326,36 грн.;

13) акт 2р лютий 2015 від 20.02.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1385289 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 75204,53 грн.;

акт 2а лютий 2015 від 20.02.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2463660 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3905689,44 грн.;

14) акт 3р березень 2015 від 23.03.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1507934 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 82719,26 грн.;

акт 3а березень 2015 від 23.03.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2504645 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 4169332,20 грн.;

15) акт 4р квітня 2015 від 22.04.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1403009 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 80262,23 грн.;

акт 4а квітня 2015 від 22.04.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2271938 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3819854,82 грн.;

16) акт 5р травня 2015 від 25.05.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1448316 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 79704,91 грн.;

акт 5а травня 2015 від 25.05.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2312974 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 3838553,04 грн.;

17) акт 6р червень 2015 від 22.06.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 1153775 кВАр/годин реактивної електроенергії, вартість якої складає 70491,29 грн.;

акт 6а червень 2015 від 22.06.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2372612 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 4072825,78 грн.;

18) акт 8а серпень 2015 від 25.08.2015 р. за яким позивач відпустив, а відповідач отримав 2504749 кВАр/годин активної електроенергії, вартість якої складає 4514559,71 грн.

Зазначені вище Акти підписані обома сторонами спору без будь-яких зауважень, що свідчить про згоду відповідача (споживача) щодо визначених у них даних, зокрема обєму поставленої позивачем і спожитої відповідачем електричної енергії та її вартості.

Матеріали справи свідчать, що на підставі зазначених актів у відповідності до умов Договору, позивач виставив відповідачу таки нижчезазначені рахунки, копії яких є у справі:

рахунок № 591 від 23.01.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 3483036,84 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 55 587,74 грн.;

рахунок № 591 від 21.02.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 3170028,72грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 61367,41 грн.;

рахунок № 591 від 24.03.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 8933469,00 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 521130,52 грн.;

рахунок № 591 від 22.04.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 9838419,89 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 585740,32 грн.;

рахунок № 591 від 23.05.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 10898026,66 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 640750,40 грн.;

рахунок № 591 від 23.06.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 4262298,29 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 706847,48 грн.;

рахунок № 591 від 22.07.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 4424930,82 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 772764,01 грн.;

рахунок № 591 від 27.08.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 670526,75 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 731092,56 грн.;

рахунок № 591 від 22.09.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 7387259,56 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 691851,17 грн.;

рахунок № 591 від 23.10.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 1987598,05 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 662656,25 грн.;

рахунок № 591 від 24.11.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 2791251,21 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 663208,53 грн.;

рахунок № 591 від 23.12.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 3617681,36 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 730038,35 грн.;

рахунок № 591 від 23.01.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 958619,36 грн.

та сума до сплати за реактивну електроенергію 803746,90 грн.;

рахунок № 591 від 20.02.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 2733982,33 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 886633,37 грн.;

рахунок № 591 від 23.03.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3023623,42 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 961837,90 грн.;

рахунок № 591 від 22.04.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 4606993,87 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1044557,16 грн.;

рахунок № 591 від 25.05.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3040160,00 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1124819,39 грн.;

рахунок № 591 від 22.06.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3691446,96 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1204521,30 грн.;

рахунок № 591 від 23.07.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 4086396,92 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1275015,59 грн.;

рахунок № 591 від 25.08.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3047877,63 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1337389,27 грн.;

Вищенаведені Рахунки також підписані обома сторонами спору без будь-яких зауважень, що свідчить, по-перше, про згоду відповідача (споживача) щодо зазначених у них даних, зокрема сум нарахованих платежів, а по-друге, про отримання цих рахунків відповідачем (споживачем) у вказану в них дату.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у частинах 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище згідно із п. 3 Додатку № 2 до Договору рахунок на оплату електричної енергії має бути оплачений Споживачем протягом 5 операційних днів від дня отримання Споживачем рахунка Постачальника електричної енергії.

Згідно приписів Закону "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 N 2346-III) та Постанови Національного банку України "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" від 21.01.2004 N 22 операційний (банківський) день це частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах.

З урахуванням умов Договору, вищезазначених законодавчих визначень операційного дня та наведених обставин, а також святкових та вихідних днів в України у 2014-2015 роках, вищевказані рахунки повинні були оплачені відповідачем у нижчезазначені строки:

рахунок № 591 від 23.01.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 3483036,84 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 55 587,74 грн., отриманий відповідачем 23.01.2014 р. відповідач повинен був оплати - 30.01.2014 р.

рахунок № 591 від 21.02.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 3170028,72грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 61367,41 грн. отриманий відповідачем 21.02.2014 р. відповідач повинен був оплати 28.02.2014 р.

рахунок № 591 від 24.03.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 8933469,00 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 521130,52 грн. отриманий відповідачем 24.03.2014 р. відповідач повинен був оплати 31.03.2014 р.

рахунок № 591 від 22.04.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 9838419,89 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 585740,32 грн. отриманий відповідачем 23.04.2014 р. відповідач повинен був оплати 30.04.2014 р.

рахунок № 591 від 23.05.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 10898026,66 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 640750,40 грн. отриманий відповідачем 23.05.2014 р. відповідач повинен був оплати 30.05.2014 р.

рахунок № 591 від 23.06.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 4262298,29 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 706847,48 грн. отриманий відповідачем 23.06.2014 р. останній день сплати якого припадає на 30.06.2014 р., однак оскільки вихідний день, то відповідач повинен був оплати 01.07.2014р.

рахунок № 591 від 23.07.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 4424930,82 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 772764,01 грн. отриманий відповідачем 23.07.2014 р. відповідач повинен був оплати 30.07.2014 р.

рахунок № 591 від 27.08.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 670526,75 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 731092,56 грн. отриманий відповідачем 27.08.2014 р. відповідач повинен був оплати 03.09.2014 р.

рахунок № 591 від 22.09.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 7387259,56 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 691851,17 грн. отриманий відповідачем 23.09.2014 р. відповідач повинен був оплати 30.09.2014 р.

рахунок № 591 від 23.10.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 1987598,05 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 662656,25 грн. отриманий відповідачем 23.10.2014 р. відповідач повинен був оплати на 30.10.2014 р.

рахунок № 591 від 24.11.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 2791251,21 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 663208,53 грн. отриманий відповідачем 24.11.2014 р. відповідач повинен був оплати 01.12.2014 р.

рахунок № 591 від 23.12.2014 р. сума до сплати за активну електроенергію 3617681,36 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 730038,35 грн. отриманий відповідачем 23.12.2014 р. відповідач повинен був оплати 30.12.2014 р.

рахунок № 591 від 23.01.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 958619,36 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 803746,90 грн. отриманий відповідачем 23.01.2015 р. відповідач повинен був оплати 30.01.2015 р.

рахунок № 591 від 20.02.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 2733982,33 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 886633,37 грн. отриманий відповідачем 20.02.2015 р. відповідач повинен був оплати 27.02.2014 р.

рахунок № 591 від 23.03.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3023623,42 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 961837,90 грн. отриманий відповідачем 23.03.2015 р. відповідач повинен був оплати 30.03.2015 р.

рахунок № 591 від 22.04.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 4606993,87 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1044557,16 грн. отриманий відповідачем 22.04.2015 р. відповідач повинен був оплати 29.04.2015 р.

рахунок № 591 від 25.05.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3040160,00 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1124819,39 грн. отриманий відповідачем 25.05.2015 р. останній день сплати якого припадає на 01.06.2015 р., однак оскільки це вихідний день, то відповідач повинен був оплатити 02.06.2015 р.

рахунок № 591 від 22.06.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3691446,96 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1204521,30 грн. отриманий відповідачем 22.06.2015 р. останній день сплати якого припадає на 29.06.2015р., однак оскільки це вихідний день, то відповідач повинен був оплатити 30.06.2015 р.

рахунок № 591 від 23.07.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 4086396,92 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1275015,59 грн. отриманий відповідачем 23.07.2015 р. відповідач повинен був оплатити 30.07.2015 р.

рахунок № 591 від 25.08.2015 р. сума до сплати за активну електроенергію 3047877,63 грн. та сума до сплати за реактивну електроенергію 1337389,27 грн. отриманий відповідачем 25.08.2015 р. відповідач повинен був оплатити 01.09.2015 р.

Проте як стверджує позивач, відповідач, всупереч умовам Договору та приписам чинного законодавства, розрахувався за спожиту електроенергію несвоєчасно і не в повному обсягу і на час подання позивачем цього позову до суду та розгляду спору по суті, мав перед позивачем заборгованість зі сплати вартості отриманої реактивної електроенергії за 2014 р. в розмірі 800 793,74 грн., що не оспорюються та визнається відповідачем і це визнання згідно приписів ст.32 ГПК України є також належним доказом, якій підтверджує наявність вказаної заборгованості

Враховуючи вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт наявності за відповідачем заборгованості по спожитій реактивній електроенергії у 2014 р., строк якої вже настав.

Слід зазначити, відповідач в апеляційній скарзі просить стягнути з нього 800 793,74 грн. основного боргу по оплаті за реактивної електроенергії, тобто визнає цю заборгованість.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив цю вимогу позивача.

Щодо решти заявлених позивачем позовних вимог (пені, 3% та втрат від інфляції), висновків місцевого суду по цим вимогам та доводів скаржника по ним, то суд зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії у сумі 26470,20 грн., за період з січня 2014 р. по грудень2014р., включно і суд першої інстанції задовольнив цю вимогу в повному обсягу.

Скаржник, як вбачається зі змісту його апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції стягнути з нього 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії у сумі 26470,20 грн., тобто скаржник визнає цей розмір річних нарахованих позивачем на вказану суму заборгованості та стягнутих судом першої інстанції .

Приймаючи до уваги зазначене, та самостійно здійснивши перерахунок вказаного нарахування суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в цій частині рішення місцевого господарського суду також відповідає вимогам чинного законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, а тому є в цій частині законним та обґрунтованим.

Позивач також просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по активній електроенергії у сумі 174 143,39 грн., і суд першої інстанції також задовольнив цю вимогу в повному обсягу.

Проте, скаржник в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції стягнути з нього 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по активній електроенергії у сумі 134 879,90 грн., за період з 31.01.2014 р. по 01.09.2015 р., тобто в меншому розмірі ніж просив позивач та стягнув суд.

Колегія суддів апеляційної інстанції з цього приводу зазначити наступне.

Як свідчать матеріали, а саме це вбачається з наданих позивачем та відповідачем розрахунків нарахування 3% річних по активній електроенергії, відповідач здійснював часткове погашення наявної у нього заборгованості, у звязку із чим як позивач так і відповідач здійснювали свої розрахунки з урахуванням часткового погашення відповідачем заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, самостійно за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі „ОСОБА_5 Еліт, здійснив перевірку розрахунку 3% річних за спожиту активну електроенергію та встановив, що його зроблено не вірно, оскільки позивач у своєму розрахунку здійснював нарахування 3 % річних з урахуванням останнього дня оплати та з урахуванням вихідних днів, які закріплені на державному рівні, які не є банківськими днями, а тому стягненню підлягає 135 674,13 грн. за активну електричну енергію.

Оцінюючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 329 975,67 грн. інфляційних збитків за прострочення оплат за активну електроенергію за періоди з січня 2014 р. по серпень 2015 р. включно, а також 436 438, 01 грн. інфляційних збитків за прострочення оплат за реактивну електроенергію за періоди 2014 р., висновки місцевого суду по цим вимогам та заперечення скаржника з цих питань, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд першої інтонації задовольнив ці вимоги в повному обсягу.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, з позовними вимогами позивача та висновком місцевого господарського суд не погоджується, вважає що втрати від інфляції позивачем та судом розраховані невірно та просить суд апеляційної інстанції стягнути з нього ці втрати, з урахуванням його розрахунку, у таких розмірах:

за прострочення оплат за активну електроенергію за періоди з січня 2014 р. по серпень 2015р. - 805 440,26 грн.;

за прострочення оплат за реактивну електроенергію за періоди 2014 р. - 436 387,76 грн.

Як вже зазначалось вище відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто вказана норма права передбачає, що якщо кредитор вирішив скористатися своїм правом на стягнення збитків від інфляції, то вони підлягають стягненню за весь час прострочення, а не за окремі місяці за вибором кредитора.

Згідно абз. 2 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Аналогічна позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України №23/466 від 05.04.2011 та листі Верховного Суду України Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №62-97р. від 03.04.1997, у яких зазначено, що індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути збитки з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. При здійсненні розрахунку індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату № 265 від 27.07.2007 Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін).

Отже при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобовязання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Слід зазначити, що такої правової позиції притримується Вищій Господарський Суд України у постановах по конкретним справам, зокрема №29/75-10-1823 від 24.11.2010р., №4/54-10-18-18 від 19.01.2011р. та №915/727/13 від 30.10.2013р.

Суд апеляційної інстанції за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі „ОСОБА_5 Еліт перевірив зроблені позивачем та відповідачем розрахунки з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасну сплату зобов'язань по реактивній електроенергії та по активній електроенергії, та дійшов висновку, що розрахунок з урахуванням встановленого індексу інфляції за несвоєчасну сплату зобов'язань по реактивній електроенергії за 2014 рік, відповідачем (скаржником) зроблено вірно, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 436 387,6 грн., щодо нарахування встановлено індексу інфляції за несвоєчасну сплату зобов'язань по реактивній електроенергії та по активній електроенергії, то позивач зробив вірний розрахунок інфляційних, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 329 975,67 грн.

Оцінюючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення зобовязання (з відрахуванням сум, по яким заявлено застосування позовної давності) у розмірі 41 725,49 грн. за прострочення оплати по реактивній електроенергії, за період з січня 2014 р. по грудень 2014р. та 831 871,54 грн. за прострочення оплати за активну електроенергію, за період з січня 2014 р. по серпень 2015 р., включно, висновки місцевого суду по цим вимогам та заперечення скаржника з цих питань, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд першої інстанції зазначені вимоги позивача задовольнив в повному обсягу.

Проте, скаржник з таким висновком суду першої інстанції не згодний, оскільки вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги розрахунок позивача, який здійснено з урахуванням умов договору щодо врахування при нарахуванні пені дня фактичної сплати суми заборгованості, хоча ця умова договору є нікчемною, та не прийняв до уваги наданий їм, скаржником, розрахунок.

Крім того, скаржника просить суд апеляційної інстанції, враховуючи його тяжкий майновий стан, зменшити розмір пені, як за прострочення оплати по реактивній електроенергії так і за прострочення оплати за активну електроенергію до 10 000,00 грн., та вважає, що місцевим судом необґрунтовано не прийнято до уваги заявлене ним клопотання про зменшення пені та його доводи щодо його майнового стану.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, наступне.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Дійсно у абз. 1 п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, на який посилається скаржник, зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Разом з тим, відповідно до п. 4.2.1. Договору про постачання електричної енергії від 14.05.2003 № 591 за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3., 2.3.4. цього Договору, з порушенням термінів, визначеним відповідним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 648 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов'язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Типова форма договору про постачання електричної енергії затверджена додатком №3 до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28.

Пунктом 4.2.1. типової форми вказаного договору визначено, що пеня споживачу нараховується за кожен день прострочення, враховуючи день фактичної оплати, а відтак ця умова (про нарахування пені включаючи день оплати) ґрунтується на нормативному акті обовязковому для застосування для обох сторін договору.

Крім того, як зазначалось вище, Договір про постачання електроенергії визнано укладеним сторонами у судовому порядку за рішенням господарського суду Херсонської області від 17.05.2012 у справі № 5024/252/2012, тобто правомірність його умов, зокрема щодо строків та порядку нарахування пені, підтверджена судовим рішенням, яке обовязковим для виконання.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд апеляційної інстанції доходить висновку, що нарахування пені повинно здійснюватись відповідно до умов договору, а тому не приймає до уваги доводи скаржника про нікчемність цієї умови.

Суд апеляційної інстанції перевіривши надані сторонами розрахунки пені, а також самостійно здійснивши її перерахунок за допомогою методики визначеної у програмно-технічному комплексі „ОСОБА_5 Еліт дійшов висновку, що зроблений позивачем розрахунок пені за прострочення оплати по реактивній електроенергії здійснено вірно, однак здійснений позивачем розрахунок пені за прострочення оплати за активну електроенергію є помилковим і складає 745 177,55 грн.

Однак розмір заявленої до стягнення пені за прострочення оплати за реактивну електроенергію в розмірі 41 725,47 грн. розрахований позивачем правильно.

Враховуючи викладене суд апеляційної інтонації дійшов висновку що обґрунтованими будуть позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача наступних нарахувань і сум:

800 793 грн. 74 коп. - основного боргу по оплаті за реактивну електроенергію за 2014рік ;

135 674 грн. 13 коп. - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по активній електроенергії за період з 31.01.2014р. по 01.09.2015р.;

26 470 грн. 20 коп., - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії за період з січня 2014 р. по грудень 2014 р., включно;

2 329 975, грн. 67 коп. - інфляційних збитків за прострочення плати за активну електроенергію за періоди з січня 2014 р. по серпень 2015 р. включно;

436 388 грн. 14 коп.. - інфляційних збитків за прострочення плати за реактивну електроенергію за періоди 2014 р.;

745 177,55 грн. - пені за прострочення оплати за активну електроенергію;

41 725,47 грн. пені за прострочення оплати за реактивну електроенергію,

а всього 4 516 204 (чотири мільйонна пятсот шістнадцять тисяч двісті чотири) грн. 90 коп.

З огляду на викладене з відповідача на користь позивача згідно приписів ст.49 ГПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 67 743 грн. 07 коп., тобто 1,5 % від суми 4 516 204 грн. 90 коп., яка визнана судом апеляційної інстанції обґрунтованою до стягнення.

Водночас розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 10 000 грн. суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість його часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції також визначено "що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При стягнені штрафних санкцій суд також повинен виходити з принципів справедливості, добросовісності та розумності.

З наявних у матеріалах справи доказів (відомостей, звітів та інші фінансової документації відповідача) вбачається, що неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором виникло з незалежних від нього обєктивних причин, зокрема, у звязку з нездійсненням з ним розрахунків споживачами, не відшкодування йому різниці в тарифах та тяжким фінансовим становищем.

Водночас позивач не довів наявність понесених ним збитків саме за порушення відповідачем зобовязань за договором.

Крім того заявлений позивачем до стягнення розмір штрафних санкцій (пені) перевищує розмір основного забору за договором.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вищенаведені норми чинного законодавства України, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру пені та вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені що підлягає стягненню по кожній вимозі окремо, тобто окремо по активній і окремо по реактивній електроенергії, на 50 %.

Судові витрати понесені позивачем при поданні позову по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь позивача з відповідача з урахуванням задоволених судом апеляційної інстанції грошових сум, однак без урахуванням зменшеного розміру пені.

Приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції задовольняє скаргу відповідача лише в частково (на 2,7%), то йому підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2067 грн. 75 коп., без урахуванням зменшення суми пені в порядку ст.83 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101-105 ГПК України Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1) Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" задовольнити частково.

2) Рішення господарського суду Херсонської області від 29.12.2015 р. по справі №923/1735/15 змінити, виклавши пункти 1 (один) і 2 (два) його резолютивної частини в наступній редакції:

« 1. Позов Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" задовольнити частково.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго":

- 800 793 (вісімсот тисяч сімсот девяносто три) грн.74 коп. - основного боргу по оплаті за реактивну електроенергію за 2014рік ;

- 135 674 (сто тридцять пять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 13 коп. - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по активній електроенергії за період з 31.01.2014 по 01.09.2015;

- 26 470 (двадцять шість тисяч чотириста сімдесят) грн. 20 коп., - 3% річних за несвоєчасну сплату боргу по реактивній електроенергії за період з січня 2014 р. по грудень 2014 р., включно;

- 2 329 975 (два мільйонна триста двадцять девять тисяч девятсот сімдесят пять) грн. 67 коп. - інфляційних збитків за прострочення плати за активну електроенергію за періоди з січня 2014 р. по серпень 2015 р. включно;

- 436 388 (чотириста тридцять шість тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 14 коп.. - інфляційних збитків за прострочення плати за реактивну електроенергію за періоди 2014 р.;

- 372 588 (триста сімдесят дві тисячі пятсот вісімдесят вісім) грн. 77 коп. - пені за прострочення оплати за активну електроенергію;

- 20 862 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 73 коп. - пені за прострочення оплати за реактивну електроенергію.

- 67 743 (шістдесят сім тисяч сімсот сорок три) грн. 07коп. - часткове відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.»

В решті частини рішення господарського суду Херсонської області від 29.12.2015 р. по справі № 923/1735/15 (пункт третій резолютивної частини рішення) - залишити без змін.

3) Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" на користь Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона" 2067(дві тисячі шістдесят сім) грн. 75 коп. - часткове відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4) Зобовязати господарський суд Херсонської області видати накази відповідно до резолютивної частини цієї постанови зі зазначенням у них всіх необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_1