ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 р. Справа № 909/196/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Постач", вул. Незалежності, 50, с. Смодна, Косівський район, Івано-Франківська область,78607

до відповідача: Смоднянської сільської ради вул. Перемоги, 16, с. Смодна, Косівський район, Івано-Франківська область,78607

про визнання права власності на земельну ділянку

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - адвокат, посвідчення № 260 від 03.04.98

від відповідача представники не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "Карпати-Постач" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Смоднянської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням сесії Смоднянської сільської ради №470-12/82008 погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, затверджено вартість земельної ділянки у розмірі 300144грн., вирішено продати позивачу спірну земельну ділянку з безпроцентним розстроченням платежу терміном на один рік та періодом сплати до 3-го числа кожного місяця в сумі 25012грн. починаючи з липня 2008 р., доручити укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки від імені Смоднянської сільської ради ОСОБА_2 та зобов"язано відповідача виконувати обов"язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст.91 Земельного кодексу України.Позивач вказує на те, що ним сплачено відповідачу 1/2 вартості спірної земельної ділянки, що становить 150072,00грн., та у зв"язку із важким фінансовим становищем відповідача, останній був позбавлений можливості сплатити решту коштів, відтак договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами у справі не укладено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак на виконання вимог ухвали суду від 29.03.16 направив суду клопотання щодо розгляду справи за відсутності свого повноважного представника №134 від 07.04.16 (вх. № 5042/16 від 11.04.16) та доповнення до відзиву №134/1 від 07.04.16(вх.№5041/16), яким підтвердив факт сплати позивачем 1/2 загальної вартості спірної земельної ділянки; у вирішенні спору поклався на розсуд суду та пояснив неможливість надати суду правові позиції щодо даного спору відсутністю посади юриста у сільській раді.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд констатує, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, із врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення позивача, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

27.04.07 між сторонами у справі укладено договір оренди землі терміном на 49 років, предметом якого є земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 8431 м.кв. в с.Смодна Косівського району Івано-Франківської області по вул. Незалежності.

Враховуючи клопотання позивача про продаж спірної земельної ділянки, 10.07.08 рішенням сесії Смоднянської сільської ради №470-12/82008 погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, затверджено вартість земельної ділянки у розмірі 300144грн., вирішено продати позивачу спірну земельну ділянку з безпроцентним розстроченням платежу терміном на один рік та періодом сплати до 3-го числа кожного місяця в сумі 25012грн. починаючи з липня 2008 р., доручити укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки від імені Смоднянської сільської ради ОСОБА_2 та зобов"язано відповідача виконувати обов"язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст.91 Земельного кодексу України.

На виконання зазначеного рішення позивачем сплачено відповідачу 150072,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №469 від 30.07.08, №471 від 31.07.08, №532 від 26.08.08, №617 від 24.09.08, №703 від 28.10.08, №715 від 04.11.08, №797 від 10.12.08, №808 від 23.12.08, та №810 від 25.12.08 та акта звіряння розрахунків станом на 01.01.16.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні, у зв"язку із важким фінансовим становищем товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Постач", останній був позбавлений можливості сплатити решту коштів, відтак договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами у справі не укладено.

28.04.15 позивач листом №26 звернувся до відповідача щодо поділу спірної земельної ділянки на дві рівні частини (по 4215,5 кв. м кожна) та оформлення договору купівлі-продажу на половину земельної ділянки, оскільки позивачем фактично сплачено кошти за половину земельної ділянки. Факт отримання відповідачем зазначеного листа підтверджується підписом на ньому секретаря сільської ради ( дата отримання - 29.04.15), однак зазначений лист відповідачем залишено без відповіді.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільської ради віднесено розпорядження землями територіальної громади та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб.

Положеннями статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення сесії Смоднянської сільської ради №470-12/82008) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З огляду на викладені норми вбачається, що реалізуючи надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин Смоднянська сільська рада зобов'язана діяти виключно в інтересах її територіальної громади, не порушуючи при цьому баланс інтересів держави, територіальної громади та окремих громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, спірну земельну ділянку згідно рішення сесії Смоднянської сільської ради №470-12/82008 вирішено продати позивачу на підставі положень ст. 127,128 Земельного кодексу України.

В силу статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

На момент розгляду даної справи у суду відсутні докази оскарження спірного рішення, відтак зазначене рішення є чинним.

Положеннями п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" встановлено, що після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування, затвердження результатів аукціону, укладення відповідної цивільно-правової угоди, набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Згідно з приписами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У розумінні наведених приписів визнання права можливе у разі виникнення спору щодо його належності між особою, що вважає право порушеним, та іншою, яка претендує на відповідний титул. Такий спосіб захисту прав може бути застосований при наявності між сторонами спору про право.

Наведена правоа норма кореспондується зі ст.15, 16 Цивільного кодексу України, згдно яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї норми передбачені способи захисту прав та інтересів, зокрема, визнання права.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Такі позови подаються, зокрема, щодо визнання речових прав на майно. Захист прав на землю унормований Главою 23 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах. Права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов'язального права(Постанова Верховного Суду України від 23.12.14 №5011-74/9393-2012).

У даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушених прав і інтересів шляхом визнання права власності відповідає встановленим положенням ст. 152 Земельного кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Основною метою статті "Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Однак, позивач позбавлений права належним чином здійснювати своє право як власник спірної земельної ділянки відповідно до положень ст. 319 ЦК України, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на цю ділянку.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням сесії Смоднянської сільської ради №470-12/82008 погоджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, затверджено вартість земельної ділянки у розмірі 300144грн., вирішено продати позивачу спірну земельну ділянку з безпроцентним розстроченням платежу терміном на один рік та періодом сплати до 3-го числа кожного місяця в сумі 25012грн. починаючи з липня 2008 р., доручити укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки від імені Смоднянської сільської ради ОСОБА_2 та зобов"язано відповідача виконувати обов"язки власника земельної ділянки згідно з вимогами ст.91 Земельного кодексу України.

Відсутність порушення прав інших осіб на спірне майно підтверджується позицією Смоднянської сілльської ради, яка не заперечила проти визнання права власності.

Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст.4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести наявність у нього суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також наявність факту їх порушення або оспорювання відповідачем, із зазначенням, яким чином особа, до якої позивачем пред'явлено позов, порушує права останнього.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка набута позивачем на підставі рішення Смоднянської сільської ради, яке не визнане в установленому порядку недійсним, позивачем сплачено відповідачу вартість цієї земельної ділянки, проте відповідач ухилився від укладення договору купівлі-продажу, що унеможливлює реєстрацію за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, у суду відсутні підстави для відмови позивачу в задоволенні його вимоги про визнання права власності.

За таких обставин суд, дослідивши подані позивачем докази, на їх підставі з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір у даній справі стосується визнання права власності, то відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи клопотання позивача щодо залишення за ним судових витрат, судовий збір слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного у відповідності ст.13, 14, 19, 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 331, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 152 Земельного кодексу України та керуючись ст. ст. 33, 43, 49,75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю "Карпати-Постач" до Смоднянської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку .

Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "Карпати-Постач" (вул.Незалежності, 50, с.Смодна, Косівський район, Івано-Франківська область, ) право власності на земельну ділянку площею 4215,5 кв.м, що знаходиться в с.Смодна Косівського району по вул. Незалежності, 50.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.04.16

Суддя Матуляк П. Я.