ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 р. Справа № 917/96/16

За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39100)

про стягнення грошових коштів

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Ребрик С.М.

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 12350,43 грн., з них: 2336,87 грн. заборгованості за кредитом, наданим згідно договору банківського рахунку від 26.02.2008р. № PL1VPZ, 4359,83 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 5653,73 грн. пені.

Позивач заявою про зменшення розміру позовних вимог прохає стягнути з відповідача 1726,56 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, наданим згідно договору банківського рахунку від 26.02.2008р. № PL1VPZ (а.с.129-130).

Ухвалою від 16.03.2016р. суд прийняв заяву про зменшення позовних вимог. Подальший розгляд справи проводиться в межах зменшення позовних вимог (а.с.138-139).

Відповідач надав клопотання про припинення провадження у справі в зв'язку з проведенням 15.02.2016р. державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (а.с.59-60).

Згідно п.3.1., п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо не має інших визначених законом підстав для його участі у такому процесі. Однак, якщо відповідна зміна статусу відбулася під час розгляду справи господарським судом, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи, оскільки на час звернення до господарського суду її розгляд належав до юрисдикції останнього.

Провадження у даній справі було порушено 27.01.2016р., а запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 було вчинено державним реєстратором 15.02.2016р. (а.с.60).

Отже, відсутні підстави для припинення провадження у даній справі з наведених відповідачем підстав.

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 18.03.2016р. (а.с.140).

В судовому засіданні 05.04.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" в особі Козельщинського відділення (позивачем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем) укладено договір банківського рахунка № РL1VPZ від 26.02.2008р. та додаток № 7 до нього «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» від 09.04.2008р. (надалі - Договір банківського рахунку та Регламент; а.с.13-16, 17-19).

Відповідно до витягу зі Статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" останнє є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в зв'язку зі зміною найменування юридичної особи. Зазначені зміни зареєстровані державним реєстратором у встановленому порядку, що підтверджується відміткою на статуті від 08.09.2011р. та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 17.07.2009р. (а.с. 11,12).

Відповідно до п.1.2. Договору банківського рахунку банк зобов'язався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.4.1. Договору банківського рахунку за допомогою наданих банком програмних продуктів клієнт надає банку розрахункові документи в електронному вигляді, а також отримує інформацію про стан рахунку (рахунків), відкриття якого передбачене цим Договором.

Згідно п.1.1. Регламенту позивач (банк) зобов'язався здійснювати овердрафтові обслуговування відповідача (клієнта), що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами відповідача з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку відповідача № НОМЕР_2, відкритого в Полтавському відділенні ГРУ ПриватБанку, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, установленого відповідно до п. 1.3 цього додатку, шляхом дебетування картрахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

За п. 1.2 Регламенту кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, дебіторської заборгованості, сплати відсотків та винагород в обговорені цим додатком до Договору терміни.

Відповідно до п. 1.3 Регламенту ліміт даного кредитного договору становить 2500,00грн. Ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк зобов'язується здійснювати оплату платежів довірених осіб клієнта, проведених із використанням корпоративних платіжних карток, залишок коштів на його картковому рахунку. Номер корпоративної картки 889890, проведення платежів клієнта в порядку, встановленому цим додатком до Договору, здійснюється банком у термін до 09 квітня 2009р. Пунктом п. 1.4 Регламенту визначено період безперервного користування кредитом - не більше 30 днів.

Згідно з п.1.5 Регламенту відповідач сплачує відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з пп.3.1, 3.2., 3.3. цього додатка до договору.

За п. 2.2 Регламенту банк зобов'язується при наявності вільних грошових ресурсів і відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів з карткового рахунку клієнта або накладення арешту, проводити платежі клієнта понад залишок коштів на його картрахунку в межах ліміту, установленого згідно п.1.3, 1.12 і термінів, обумовлених п.п.1.3, 1.4, а також при виконанні клієнтом зобов'язань по п.1.17

Згідно пунктом 2.3 Регламенту при закритті банківського дня сформоване дебетове сальдо на картковому рахунку клієнта фактично є сумою використовуваного клієнтом кредиту цього дня.

На виконання зобов'язань за договором позивач надавав відповідачу кредитні кошти у вигляді овердрафтового кредиту, якими відповідач скористався, проте в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув позивачу 2336,87 грн. Зазначене підтверджується випискою банку з рахунку (а.с.69).

За п. 4.1 Регламенту для розрахунку процентів за користування кредитом встановлюється диференційна процентна ставка. Процентна ставка залежить від терміну існування непогашеного залишку за кредитом і визначається наступним чином: термін користування кредитом протягом 1 - 3 днів - процентна ставка 14,5 % річних; термін користування кредитом протягом 4- 7 днів - процентна ставка 15,5 % річних; термін користування кредитом протягом 8 -15 днів - процентна ставка 19,5 % річних; термін користування кредитом протягом 16- 30 днів - процентна ставка 21,5 % річних.

Згідно п.3.10 Регламенту нарахування відсотків здійснюється на дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не сплатив відсотки за користування кредитом за період з 22.01.2011р. по 22.01.2016р. у сумі 1726,56 грн. (розрахунок - а.с.145).

Згідно п.5.2 Регламенту терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до Договору установлюються сторонами тривалістю 5 років.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Претензією від 18.12.2015р. позивач звертався до відповідача з вимогою погасити заборгованість, що підтверджується засвідченими поштовим відділенням списком згрупованих поштових відправлень від 27.12.2015р. та описом вкладення до цінного листа (а.с.24-26).

Оскільки відповідач заборгованість за кредитом не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, позивачем заявлено даний позов про стягнення 1726,56 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 22.01.2011р. по 22.01.2016р. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог; а.с.143-144, 145).

Статтею 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч.1 ст.1067 ЦК України).

За статтею 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року N 2346-III (далі - Закон № 2346-ІІІ) визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу.

Згідно ст. 25 № 2346-ІІІ для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

В п. 3.3 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 N 223 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2010 р. за N 474/17769 (далі - Положення № 223) визначено, що кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

Банк має право здійснювати емісію спеціальних платіжних засобів у вигляді мобільного платіжного інструменту та обслуговування операцій з їх використанням, передбачених правилами платіжної системи, відповідно до умов договору та цього Положення (п.4.1 Положення № 223).

Мобільний платіжний інструмент може бути реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншому бездротовому пристрої користувача (далі - мобільний пристрій), які обслуговує оператор телекомунікацій (п.4.2 Положення № 223).

Мобільні платежі здійснюються користувачами за банківськими рахунками (п.4.3 Положення № 223).

Емітент має право надавати користувачам змогу здійснювати мобільні платежі згідно з функціональними можливостями мобільних платіжних інструментів із використанням різних каналів телекомунікаційних мереж оператора, визначених правилами платіжних систем і договорами, і безконтактним способом (п.4.4 Положення № 223).

Користувачі мають право здійснювати операції із застосуванням мобільних платіжних інструментів відповідно до функціональних можливостей і технологічних особливостей мобільних пристроїв, правил платіжної системи (внутрішньобанківських правил), умов договору та вимог цього Положення. Користувачі мають право здійснювати операції з використанням мобільних платіжних інструментів у будь-якому місці їх обслуговування за наявності відповідного термінального обладнання, якщо інше не встановлено договором (п.4.6, п. 4.7 Положення № 223).

Згідно з п.18.1. ст. 18 Закону № 2346-ІІІ електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів сплати боргу за кредитом та відсотками відповідач суду не надав.

При вирішенні даного спору господарським судом також враховується правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 02.12.2015р. у справі № 6-249цс15, про те, що «за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності».

Згідно ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду України у господарського суду відсутні.

В п.5.2 Регламенту сторони встановили строк позовної давності до вимог про стягнення відсотків за користування кредитом тривалістю у 5 років (а.с.19).

Оскільки позовна заява подана до господарського суду 22.01.2016р. (що підтверджено відміткою на поштовому конверті - а.с.29), в межах строку позовної давності будуть вимоги про стягнення відсотків, нарахованих з 22.01.2011р.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 1726,56 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 22.01.2011р. по 22.01.2016р. (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог; а.с.143-144, 145). Тобто вказані вимоги заявлені в межах позовної давності.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, судом відхиляється.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 1726,56 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати позивача зі сплати 1378,00 грн. судового збору, підтверджені платіжним дорученням від 05.01.2016р. № ІНВ95В17ЕЕ (а.с.7), покладаються на відповідача.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

В п.3.1., п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 39100, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094; ідентифікаційний код 14360570) 1726грн. 56коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1378грн. 00 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано: 06.04.2016р.

Суддя Безрук Т. М.