РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №912/752/15-г
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Креатив»
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» визнання недійсним договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Креатив» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» (надалі також - «Відповідач») про визнання недійсним договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 19.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Креатив» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» (Продавець) було укладено Договір поставки №С14-00064, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року на умовах даного Договору. Як зазначає Позивач, вказаний Договір був укладений від імені Позивача особою, яка не мала на те відповідних повноважень, оскільки довіреність на укладення спірного договору представнику ОСОБА_3 Позивач не надавав. Крім того, товарно - транспортні накладні, які були укладені на виконання Договору поставки №С14-00064 були підписані на підставі довіреності ОСОБА_1, проте на час підписання вказаних накладних остання перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується копією відповідного наказу від 07.08.2014 року. За таких підстав, Позивач просить Суд визнати недійсним Договір поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Креатив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс».

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 02.03.2015 року матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Креатив" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БПВ Сервіс" про визнання недійсним договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року направлено за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 912/752/15-г передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.03.2015 р. порушено провадження у справі № 912/752/15-г, судове засідання призначено на 25.03.2015 р.

25.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла телеграма про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні.

25.03.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні позовних вимог, розглядати справу за відсутності уповноважених представників Відповідача.

25.03.2015 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 06.03.2015 року не виконав.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати належним чином завірену копію довіреності №1347-12/к від 05.09.2013 року, видану від імені Приватного акціонерного товариства "Креатив" на ім'я ОСОБА_3.

2) сторін надати докази на підтвердження фактичного виконання Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2015 р. відкладено розгляд справи на 15.04.2015 р., у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням Позивачем вимог ухвали суду, клопотанням Позивача про відкладення розгляду справи, витребуванням додаткових доказів по справі.

15.04.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи та заперечення на відзив на виконання вимог ухвали суду та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки немає підтвердження того, що оспорюваний договір поставки підписано саме ОСОБА_3

15.04.2015 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та зазначив, що не має оригіналу Договору, оскільки останній знаходиться у Товариства з обмеженою відповідальністю "БПВ Сервіс". Крім того, представник позивача вказав, що видаткові накладні підписані невідомою особою, оскільки ОСОБА_1 знаходилась на той час у відпустці.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи до встановлення фактичних обставин по справі.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача:

1) надати оригінал Договору поставки №С12-00064 від 19.08.2014 року;

2) надати оригінал довіреності №6128 від 21.08.2014 року на отримання-приймання товару за Договором поставки №С12-00064 від 19.08.2014 року;

3) надати письмові пояснення чи заперечення з урахуванням клопотання Приватного акціонерного товариства "Креатив" про призначення судової почеркознавчої експертизи та заперечень на Відзив від 15.04.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.04.2015 р. відкладено розгляд справи на 06.05.2015 р., у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі, клопотанням про продовження строків розгляду спору.

06.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа Головного управління ДФС в Одеській області від 13.04.2015 року, яке судом розглянуто та задоволено.

06.05.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про здійснення фіксації судового процесу, яке Судом розглянуто та задоволено клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні 06 травня 2015 року представник Позивача підтримав доводи позовної заяви та пояснив, що ОСОБА_1 у теперішній час на підприємстві Позивача не працює, її місцезнаходження невідомо. Крім того, зазначив, що оригінал Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року у Позивача відсутній, у зв'язку з не укладанням такого договору. В судове засідання представник Відповідача не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 року у справі №912/752/15-г.

Суд, розглянувши клопотання Позивача про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами ст.1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. У вирішенні відповідного питання (до призначення судової експертизи) слід: - визначитися з конкретною установою або конкретним експертом, якими проводитиметься експертиза. З цією метою господарський суд, зокрема, витребує у сторін пропозиції стосовно таких установ та/або судових експертів, у тому числі тих, які не є працівниками зазначених установ. Господарський суд не зв'язаний цими пропозиціями, але може враховувати їх у вирішенні питання про призначення і проведення судової експертизи; - визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; - максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; - за необхідності визначити вид (підвид) судової експертизи, до компетенції якої відноситься роз'яснення відповідних питань. Якщо визначення такого виду (підвиду) саме по собі потребує спеціальних знань, його слід віднести на розсуд експертної установи (експерта); - визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; - здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб; - у разі потреби забезпечити відібрання зразків, у тому числі за необхідності - з участю спеціаліста; - у необхідних випадках розглянути можливість виклику судового експерта для уточнення питань, які ним мають бути роз'яснені, а також для перевірки матеріалів з точки зору їх повноти, достатності та придатності для проведення експертизи; - з'ясувати усі інші обставини, пов'язані з проведенням судової експертизи. (п.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 року «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року затверджена Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, якою визначено, що основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо). Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства «Креатив» про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі з огляду на відсутність оригіналу договору, що не був наданий Відповідачем на виконання вимог ухвали суду, та неможливістю встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 (для надання зразків підписів), від імені якої підписано товарно - транспортні накладні за спірним договором, для надання зразків підписів.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.05.2015 року направлено копії матеріалів справи № 912/752/15-г до Прокуратури міста Києва для проведення перевірки з метою встановлення наявності або відсутності ознак злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, під час укладання договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Креатив" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БПВ Сервіс", зупинено провадження у справі № 912/752/15-г до закінчення здійснення перевірки Прокуратурою міста Києва та отримання Господарським судом міста Києва відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду повідомлення та результатів проведеної в ході його розгляду перевірки.

02.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київської місцевої прокуратури №1 надійшло повідомлення за результатами проведеного досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, за яким 05.11.2015 року прийнято рішення про його закриття на підставі ч.1 ст. 284 КПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 року поновлено провадження по справі 912/752/15-г, судове засідання призначено на 23.03.2016 року.

23.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

23.03.2016 року в судове засідання представники сторін не з'явились, представник відповідача про поважні причини неявки Суд не повідомив. Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року відкладено розгляд справи на 30.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

30.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Позивача в судове засідання та необхідністю певного часу для збору документів на підтвердження обґрунтування вимог Позивача.

В судове засідання 30 березня 2016 року представники Сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 року у справі № 912/752/15-г.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Креатив» є 25014, Кіровоградська обл., місто Кіровоград, ПРОСПЕКТ ПРОМИСЛОВИЙ, будинок 19, а місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» є 54029, Миколаївська обл., місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ 8 БЕРЕЗНЯ, будинок 34 А.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 912/752/15-г направлялись на адреси Сторін, зазначені на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач і Відповідач про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Що стосується Клопотання представника Позивача про відкладення розгляду справи, Суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статті 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Подане Позивачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Позивача в судове засідання, задоволенню не підлягає, оскільки чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання Позивача було попереджено заздалегідь, а отже, у нього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду.

Крім того, відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи. Суд звертає увагу, що Позивач мав достатньо часу для надання додаткових доказів у справі з метою обґрунтування своїх позовних вимог, а тому клопотання Позивача про відкладення розгляду справи з підстав необхідністю наявності певного часу для збору документів на підтвердження обґрунтування вимог Позивача також не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що Позивач і Відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача і Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 30 березня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Креатив» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» (Продавець) було укладено Договір поставки №С14-00064, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти і оплатити насіння соняшнику урожаю 2014 року на умовах даного Договору.

Відповідно до п.3.2 Договору термін поставки товару - протягом 9 днів після підписання Договору, але не пізніше 30.08.2014 року.

Датою поставки товару є дата фактичного отримання товару та документів, визначених п.3.7 та п.3.8 Договору Покупцем. (п.3.5 Договору)

Згідно з п.5.1 Договору Покупець зобов'язаний здійснити оплату вартості отриманого товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця протягом 3 банківських днів з моменту отримання рахунку - фактури й документів визначених п.3.7 та п.3.8 Договору та проведення досліджень товару на відповідність вимогам п.2.1 даного Договору.

У п.9.1 Договору визначено, що він набирає силу з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання віх умов, передбачених даним Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року Відповідач поставив товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №1 від 21.08.2014 р. на суму 854 021 грн. 96 коп., №2 від 22.08.2014 р. на суму 99 547 грн. 76 коп., №3 від 22.08.2014 р. на суму 251 522 грн. 71 коп., товарно - транспортними накладними.

Крім того, на виконання умов Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року Відповідач виставив Позивачу рахунки - фактури на оплату №58 від 21.08.2014 р. на суму 854 021 грн. 96 коп., №59 від 22.08.2014 р. на суму 251 522 грн. 71 коп., №60 від 22.08.2014 р. на суму 99 547 грн. 76 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання Договору недійсним, Позивач посилається на те, що вказаний Договір був укладений від імені Позивача особою, яка не мала на те відповідних повноважень, оскільки довіреність на укладення спірного договору представнику ОСОБА_3 Позивач не надавав. Крім того, товарно - транспортні накладні, які були укладені на виконання Договору поставки №С14-00064 були підписані на підставі довіреності ОСОБА_1, проте на час підписання вказаних накладних остання перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується копією відповідного наказу від 07.08.2014 року. За таких підстав, Позивач просить Суд визнати недійсним Договір поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року, укладений між Приватним акціонерним товариством «Креатив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Креатив» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 19.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Креатив» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» (Продавець) було укладено Договір поставки №С14-00064, відповідно до умов якого Продавець зобов»язався поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов»язався прийняти і оплати насіння соняшнику урожаю 2014 року на умовах даного Договору.

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що вказаний Договір був укладений від імені Позивача особою, яка не мала на те відповідних повноважень, оскільки довіреність на укладення спірного договору представнику ОСОБА_3 Позивач не надавав. Крім того, товарно - транспортні накладні, які були укладені на виконання Договору поставки №С14-00064 були підписані на підставі довіреності ОСОБА_1, проте на час підписання вказаних накладних остання перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується копією відповідного наказу від 07.08.2014 року.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судом встановлено, що при укладенні Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Креатив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс», Сторонами було погоджено предмет, ціну договору, кількість, якість товару, умови поставки, права і обов'язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність, форс - мажор, термін дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. (ч.ч.1, 3 статті 244 Цивільного кодексу України)

Статтею 246 Цивільного кодексу України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір від імені Покупця - Приватного акціонерного товариства «Креатив» було укладено представником за Довіреністю ОСОБА_3, з одного боку та від імені Продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» було укладено Пронюткіним Олександром Сергійовичем, який діяв на підставі Статуту, з іншого боку. При цьому, Суд зазначає, що довіреність №1347-12/Кр від 05.09.2013 р. від імені Приватного акціонерного товариства «Креатив» в особі виконавчого органу, яким є Генеральний директор Бойко Олександр Миколайович, видана представнику ОСОБА_3 бути довірителем в усіх без винятку державних та недержавних органах та установах з правом підписувати договори строком дії до 04.09.2014 року.

За таких підстав, представник за довіреністю Приватного акціонерного товариства «Креатив» ОСОБА_3 при укладенні спірного Договору мав повноваження на укладання Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року, оскільки на час укладання спірного договору довіреність була чинною, а Позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження скасування виданої довіреності №1347-12/Кр від 05.09.2013р.

Крім того, Суд звертає увагу, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.05.2015 року направлено копії матеріалів справи № 912/752/15-г до Прокуратури міста Києва для проведення перевірки з метою встановлення наявності або відсутності ознак злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, під час укладання договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Креатив" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БПВ Сервіс", зупинено провадження у справі № 912/752/15-г до закінчення здійснення перевірки Прокуратурою міста Києва та отримання Господарським судом міста Києва відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду повідомлення та результатів проведеної в ході його розгляду перевірки.

02.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Київської місцевої прокуратури №1 надійшло повідомлення за результатами проведеного досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, за яким 05.11.2015 року прийнято рішення про його закриття на підставі ч.1 ст. 284 КПК України.

За таких підстав, Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо підписання договору та товарно - транспортних накладних особами, які не мали на те відповідних повноважень, оскільки вказаний факт був перевірений Київською місцевою прокуратурою №1, за результатами якого прийнято процесуальне рішення про закриття провадження на підставі ч.1 ст. 284 КПК України.

У п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року Відповідач поставив товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №1 від 21.08.2014 р. на суму 854 021 грн. 96 коп., №2 від 22.08.2014 р. на суму 99 547 грн. 76 коп., №3 від 22.08.2014 р. на суму 251 522 грн. 71 коп., товарно - транспортними накладними, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Крім того, на виконання умов Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року Відповідач виставив Позивачу рахунки - фактури на оплату №58 від 21.08.2014 р. на суму 854 021 грн. 96 коп., №59 від 22.08.2014 р. на суму 251 522 грн. 71 коп., №60 від 22.08.2014 р. на суму 99 547 грн. 76 коп.

Також, Суд звертає увагу, що між Приватним акціонерним товариством «Креатив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» був підписаний Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.08.2014 р. - 20.11.2014 р. за Договором поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року, за яким станом на 01.12.2014 року заборгованість Приватного акціонерного товариства «Креатив» становить 352 324 грн. 43 коп., який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що сторони своїми конклюдентними діями підтвердили дійсність укладеного між сторонами договору, що виключає можливість визнання даного договору недійсним з мотивів вчинення його представником товариства з перевищенням повноважень.

Таким чином, Суд зазначає, що крім установленої судом наявності у представника Приватного акціонерного товариства «Креатив» ОСОБА_3 на укладення Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року від імені Позивача, останнім були вчинені дії з виконання спірного договору (прийняття товару), що свідчать про схвалення правочину особою, на користь якої його було укладено, що підтверджується відповідними товарно - транспортними накладними та видатковими накладними, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку, а також Актом звірки взаємних розрахунків між сторонами за період з 01.08.2014 р. по 20.11.2014 р. за Договором поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року по справі №5013/492/12, від 19.08.2014 року по справі №5011-31/17917-2012, від 19.08.2014 року по справі №924/905/13.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Креатив» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» про визнання Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року недійсним у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Креатив» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БПВ Сервіс» про визнання Договору поставки №С14-00064 від 19.08.2014 року недійсним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 04 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин