КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа№ 910/31492/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Ропій Л.М.

Сітайло Л.Г.

від позивача:Поліщук А.П. - представник за довіреністю б/н від 01.12.2015р.,

від відповідача: Журавський Є.Б. - представник за довіреністю б/н від 25.02.2016р.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Персонал - Проперті - Менеджмент"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016р.

у справі № 910/31492/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Юнібокс - Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Персонал - Проперті - Менеджмент"

про стягнення 133993, 89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2-16р. у справі №910/31492/15 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Персонал-Проперті-Менеджмент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнібокс-Україна" 60365 грн. 47 коп. пені, 3% річних у розмірі 9028 грн. 03 коп. та 64194 грн. 98 коп. витрат з урахуванням індексу інфляції та судовий збір у розмірі 2003 грн. 83 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнібокс-Україна" в доход Державного бюджету України 90 коп. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за отриманий товар у відповідності до умов договору купівлі-продажу №12/1913 від 1912.2013р. не виконував, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016р. та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що правовідносини між сторонами припинилися 19.12.2014р., в силу повного розрахунку між сторонами (останній платіж зараховано на поточний рахунок позивача 17.12.2014р.) та закінчення строку договору. Позивачем, як постачальником, за твердженням відповідача за весь період дії договору не було виставлено жодного рахунка на адресу покупця (відповідача), що свідчить про його недобросовісність та небажання виконувати власні обов'язки за договором належним чином. Не маючи жодного рахунка від позивача, відповідач змушений був сплачувати кошти відносно рівними частинами, що підтверджується фактом оплати та платіжними дорученнями. Позивачем, як зазначає скаржник, пред'явлено позов 14.12.2015р. майже після спливу одного року після закінчення договірних відносин між сторонами із простроченням строку позовної давності, що застосовуються до вимог про стягнення неустойки.

Скаржник зазначає й про порушення судом норм процесуального права.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

19.12.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнібокс-Україна", як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Персонал-Проперті-Менеджмент", як покупцем укладено договір купівлі-продажу № 12/1913 в розстрочку, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язувався поставити, а покупець - оплатити та прийняти товар: КРГ-15 у кількості 1 шт., вартістю 754178,40 грн. з ПДВ.

Загальна сума договору становить 754178,40 грн. (п.3.2 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору покупець оплачує товари в розстрочку відповідно до рахунка постачальника, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника на умовах: попередній платіж у розмірі 110000,00 грн. протягом 2-х банківських днів після підписання договору, далі оплата товару здійснюється щомісячно згідно з наступним графіком платежів: другий платіж 20 січня 2014 року в розмірі 110000,00 грн., третій платіж 20 лютого 2014 в розмірі 110000,00 грн., четвертий платіж 20 березня 2014 в розмірі 110000,00 грн., п'ятий платіж 20 квітня 2014 в розмірі 110000 грн., шостий платіж 20 травня 2014 в розмірі 110000 грн., сьомий платіж 20 червня 2014 в розмірі 94178,40 грн.

Покупець може в будь-який час перерахувати всю частину вартості або внести грошові суми в рахунок наступних періодів оплати (п.3.3).

При здійсненні оплати покупець зобов'язується вказати у платіжному дорученні дату та номер даного договору, а також № рахунку, виставленого постачальником, згідно якого здійснюється оплата (п.3.3).

Згідно з п. 5.7 договору, у випадку прострочення покупцем строку оплати відповідно до 3.3. договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочення.

На виконання умов договору, продавець поставив, а покупець прийняв товар на суму 754178,40 грн., що підтверджується актом прийому-передачі №1 від 20.12.2013, який підписано між сторонами.

Згідно платіжних доручень за період з 04.02.2014р. по 17.12.2014р., відповідачем сплачено позивачу 754178,40 грн. за отриманий товар.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача за порушення термінів оплати товару суму пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки за твердженням позивача, відповідач здійснював платежі за поставлений товар, порушуючи терміни, які були узгодженні сторонами в п.3.3 договору, у зв'язку з чим позивачем 18.11.2015 на адресу відповідача було надіслано претензію від 12.11.2015 з вимогою сплатити суму пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення термінів оплати товару, однак відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість не оплатив.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарським судом міста Києва встановлено, що графік платежів за отриманий товар, який встановлено п. 3.3 договору систематично порушувався покупцем, що також підтверджується платіжними дорученнями покупця за період з 04.02.2014р. по 17.12.2014р.

Отже, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 60696,09 грн., 3% річних у розмірі 9054,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 64243,51 грн.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, правовідносини між сторонами припинилися 19.12.2014р., в силу повного розрахунку між сторонами (останній платіж зараховано на поточний рахунок позивача 17.12.2014р.) та закінчення строку договору до уваги судовою колегією не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.8.1 договору цей договір є укладеним з моменту його підписання і діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців, але в будь-якому випадку до завершення всіх взаєморозрахунків за даним договором.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, станом на 20.12.2014р. у відповідності до п.5.7 договору відповідачем не було сплачено суму пені по договору.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за отриманий товар не виконував, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань і він вважається таким, що прострочив, відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що не маючи жодного рахунка від позивача, відповідач змушений був сплачувати кошти відносно рівними частинами, до уваги судовою колегією не приймаються, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, в той час як згідно платіжних доручень, наявних в матеріалах справи вбачається порушення відповідачем строків оплати ( визначеного п.3.2 договору графіку платежів) за отриманий від позивача товар.

Щодо доводів про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки, то оскільки з завою до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки відповідач не звертався, судова колегія такі доводи відхиляє.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.7 договору між сторонами погоджено, що у випадку прострочення покупцем строку оплати відповідно до 3.3. договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми договору за кожен день прострочення.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 60365,47 грн. обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки підтверджено матеріалами справи факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару, поставленого позивачем, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом у розмірі 9028,03 грн. та 64194,98 грн., відповідно.

Доводи відповідача про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права судовою колегією не приймаються, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Персонал - Проперті - Менеджмент" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2016р. у справі № 910/31492/15 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/31492/15.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.М. Ропій

Л.Г. Сітайло