ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 квітня 2016 р. Справа № 902/1632/15

Господарський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Баранова М.М., при секретарі судового засідання Сидоренко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпром" (01042, АДРЕСА_1)

до Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (21100, м. Вінниця, вул. Данила Галицького (колишня 40-річчя Перемоги) буд. 27)

про стягнення 1445264,93 грн., в т.ч. 861585,76 грн. основного боргу, 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. 3% річних

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю від 15.01.2016 року.

відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю від 05.01.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Уніпром" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом про зобов'язання Дочірнє підприємство "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" виконати умови мирової угоди від 28.04.2014 року затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року у справі № 902/349/14 шляхом стягнення 1445264,93 грн., в т.ч. 861585,76 грн. основного боргу, 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.01.2016 року провадження у справі припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Уніпром" звернулося з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпром" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 13.01.2016 року у справі №902/1632/15 задоволено частково: ухвалу скасовано в частині припинення провадження щодо вимог позивача про стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування коштами та направлено справу до господарського суду Вінницької області для розгляду по суті в цій частині вимог. В решті ухвалу господарського суду Вінницької області від 13.01.2016 року у справі №902/1632/15 залишено без змін.

22.03.2016 року матеріали справи № 902/1632/15 надійшли до господарського суду Вінницької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.03.2016 року, справу № 902/1632/15 передано на розгляд судді Баранову М.М.

Ухвалою від 24.03.2016 року для розгляду позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпром" про стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування коштами, справу № 902/1632/15 прийнято до провадження суддею Барановим М.М. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.04.2016 року.

На вказану судом дату в судове засідання прибули представники обох сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що просить стягнути з відповідача на користь позивача 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання зобов'язань згідно мирової угоди від 28.04.2014 року, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року у справі № 902/349/14.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, та надавши їм юридичну оцінку суд встановив, що 25.03.2014 року ТОВ "Уніпром" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 1236848,78 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки №01-10/12 від 01.10.2012 року та договором поставки №05-02/13 від 05.02.2013 року. За вказаним позовом 27.03.2014 року господарським судом Вінницької області було порушено провадження у справі №902/349/14.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року затверджено мирову угоду у справі № 902/349/14, укладену сторонами 28.04.2014 року та провадження у справі № 902/349/14 припинено.

Згідно пунктів 1, 2 мирової угоди, відповідач визнає свою заборгованість перед позивачем за договором поставки №01-10/12 від 01.10.2012 року у сумі 15720,00 грн., за договором поставки №05-02/13 від 05.02.2013 року у сумі 1221128,78 грн. та зобов'язується здійснити оплату суми заборгованості шляхом розстрочення платежів у строк до 30.09.2014 року. Порядок погашення заборгованості відповідачем проводиться шляхом щомісячного перерахунку на розрахунковий рахунок позивача грошових коштів за таким графіком: до 30 травня 2014 року - 259946,38 грн.; до 30 червня 2014 року - 244225,60 грн.; до 31 липня 2014 року - 244225,60 грн.; до 29 серпня 2014 року - 244225,60 грн.; до 30 вересня 2014 року - 244225,60 грн.

Також відповідно до п. 10 мирової угоди, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 24736,98 грн. мають бути відшкодовані відповідачем не пізніше 31 травня 2014 року.

Відповідач умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року, виконав частково, перерахувавши позивачу 03.02.2015 року - 100000,00 грн. та 08.04.2015 року - 300000,00 грн., всього на суму 400000,00 грн.

Оскільки відповідач умов укладеної із позивачем мирової угоди належним чином не виконав, оплату суми боргу в повному обсязі в строк, в добровільному порядку не здійснив, позивач звернувся до суду з даним позовом про спонукання відповідача виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29 квітня 2014 року у справі № 902/349/14, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача основної суми заборгованості в сумі 861585,76 грн., а також втрат від інфляції в сумі 547656,30 грн. за період з червня 2014 року по вересень 2015 року та процентів за користування коштами в сумі 36022,87 грн. за період з 01.06.2014 року по 03.02.2015 року.

Як вже було зазначено вище, ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.01.2016 року провадження у справі припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Однак, згідно постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року, дана ухвала була скасована в частині припинення провадження щодо вимог позивача про стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування коштами з направленням справи до господарського суду Вінницької області для розгляду по суті в цій частині вимог.

Розглянувши по суті вимоги позивача про стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування коштами, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 року, з наступними змінами, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 цієї статті закріплює орієнтовний перелік способів судового захисту цивільних прав та інтересів.

Як, зокрема, визначається в ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; дво- чи багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін.

Правочини відрізняються від інших юридичних фактів тим, що правочини є вольовими актами, спрямованими на досягнення певного правового результату; завжди є діями фізичної або юридичної особи та є правомірними діями, що тягнуть виникнення або видозміни регулятивних цивільних правовідносин, а воля в правочинах завжди спрямована саме на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних прав і обов'язків.

Тобто, правочин може бути як підставою призупинення, поновлення, реалізації правовідносин, так і водночас підставою припинення одних правовідносин та підставою виникнення або зміни інших правовідносин.

Право сторін на укладення мирової угоди передбачено положеннями статті 78 ГПК України. Мирова угода - це договір, який укладається між сторонами з метою припинення спору та вирішення всіх спірних питань, задля яких і було подано позов, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Така угода призводить до врегулювання спору шляхом визначення її сторонами певних дій, які та чи інша сторона угоди має вчинити.

Відтак, сторонами було досягнуто згоди щодо вирішення спору іншим шляхом, застосовуючи ті заходи, які були зазначені у тексті мирової угоди. Таким чином, з моменту затвердження судом мирової угоди припиняються зобов'язання за одними правовідносинами та виникають зобов'язання, що випливають за мировою угодою.

Отже, укладена сторонами у справі 28 квітня 2014 року та затверджена ухвалою суду від 29 квітня 2014 року у справі № 902/349/14 мирова угода є правочином, який відповідно до законодавства України повинен бути виконаний належним чином і відповідно до умов укладеної угоди.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, втрати від інфляційних процесів та річні за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. Звідси проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі № 6-42цс11).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно пункту 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи факт виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за мировою угодою не в повному обсязі, позивачем заявлено до стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування коштами.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований факт наявності у Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Уніпром", основної заборгованості в сумі 861585,76 грн. відповідно до умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Вінницької області від 29.04.2014 року у справі № 902/349/14.

Перевіривши наведений позивачем у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат та процентів за користування чужими коштами - 3% річних, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки, позивач помилково здійснює нарахування за дні, в які відповідач двічі проводив часткові проплати на 100000,00 грн. і 300000,00 грн., на всю суму заборгованості.

Відповідно ж до роз'яснень пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За допомогою калькулятора електронної системи "Ліга-Закон" судом здійснено перевірку розрахунку позивача та встановлено, що з урахуванням встановлених мировою угодою строків виконання грошових зобов'язань відповідача, їх часткового виконання та кінцевих періодів нарахування визначених позивачем, сума втрат від інфляції має становити 592375,92 грн. та 37961,81 грн. 3% річних, що вбачається з наведеного розрахунку:

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних за несплату боргу, який відповідно до умов мирової угоди мав бути сплачений до 30.05.2014 року:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.06.2014 - 02.02..381.16543013.28302959.66

03.02.2015 - 07.04..381.16726666.90186613.28

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
259946.3801.06.2014 - 02.02.20152473 %5277.27

159946.3803.02.2015 - 07.04.2015643 %841.36

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних за несплату боргу, який відповідно до умов мирової угоди мав бути сплачений до 30.06.2014 року:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.07.2014 - 07.04..601.34684579.82328805.42

08.04.2015 - 28.09..981.17518250.98122422.96

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
244225.6001.07.2014 - 07.04.20152813 %5640.61
104171.9808.04.2015 - 28.09.20151743 %1489.80

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних за несплату боргу, який відповідно до умов мирової угоди мав бути сплачений до 31.07.2014 року:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.08.2014 - 28.09..601.576140647.20384872.80

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
244225.6001.08.2014 - 28.09.20154243 %8511.09

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних за несплату боргу, який відповідно до умов мирової угоди мав бути сплачений до 29.08.2014 року:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляці?
30.08.2014 - 28.09..601.563137592.65381818.25

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
244225.6030.08.2014 - 28.09.20153953 %7928.97

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних за несплату боргу, який відповідно до умов мирової угоди мав бути сплачений до 30.09.2014 року:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.10.2014 - 28.09..601.519126831.98371057.58

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
244225.6001.10.2014 - 28.09.20153633 %7286.62

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних за несплату боргу - відшкодування судових витрат по справі, які відповідно до умов п. 10 мирової угоди, мали бути відшкодовані відповідачем не пізніше 31 травня 2014 року

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.06.2014 - 28.09.201524736.981.59814793.1139530.09

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
24736.9801.06.2014 - 28.09.20154853 %986.09

Однак враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягають інфляційні втрати в заявленій сумі - 547656,30 грн. та проценти за користування чужими коштами - 3% річних в заявленій сумі - 36022,87 грн.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 36022,87 грн. та інфляційних витрат в розмірі 547656,30 грн., підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, судом враховано наступне.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Як зазначено в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року у даній справі, "враховуючи що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду в частині заявлених вимог про стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування чужими коштами, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції в цій частині, розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст. 49 ГПК України".

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача в сумі 8755,19 грн. (пропорційно задоволеним вимогам на суму 583679,17 грн.), а витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача в сумі 556,51 грн., пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з того, що за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду судовий збір повинно бути сплачено апелянтом в сумі 1378,00 грн., а постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.03.2016 року у даній справі, ухвала місцевого господарського суду була скасована в частині заявлених вимог на суму 583679,17 грн., в т.ч. 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. процентів за користування чужими коштами.

За згодою сторін в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги про стягнення 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. 3% річних задовільнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (21100, м. Вінниця, вул. Данила Галицького (колишня 40-річчя Перемоги) буд. 27), ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Уніпром" (01042, АДРЕСА_1, ) 547656,30 грн. втрат від інфляції та 36022,87 грн. 3% річних, 8755,19 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 556,51 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу від 01 березня 2015 року.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Повне рішення складено 13 квітня 2016 р.

Суддя Баранов М.М.

віддрук. 3 прим.:

1- до справи;

2 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Уніпром" (01042, АДРЕСА_1)

3 - Дочірньому підприємству "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (21100, м. Вінниця, вул. Данила Галицького (колишня 40-річчя Перемоги) буд. 27)