ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 квітня 2016 року Справа № 910/12806/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е., Корнілової Ж.О., Чернова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства освіти та науки України (далі - Міністерства)
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 19.10.2015
у справі№910/12806/15
за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства, Міністерства культури України та ДП "Об'єднання по торгівлі та постачанню"
до1.РВ Фонду державного майна України по м.Києву; 2.ТОВ "Провідна видавнича група"
(треті особи про- Державна наукова установа "Інститут інноваційних технологій і змісту освіти", Інститут модернізації змісту освіти, Інститут освітньої аналітики) визнання недійсними наказів від 07.10.2011 та від 17.11.2011, договору оренди від 22.11.2011 та повернення приміщень
В С Т А Н О В И В :

У доданому до касаційної скарги клопотанні заявник просить відновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на неможливість своєчасного подання скарги у 2015 році, обумовлену відсутністю у кошторисі Міністерства на 2015 рік необхідних сум для сплати судового збору та появу такої можливості лише у 2016 році внаслідок значного збільшення суми видатків для сплати судового збору в кошторисі бюджетної установи на 2016 рік.

Відповідно до ч.1 ст.110 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Застосування цього строку є обов'язковим для всіх учасників судового процесу, в тому числі і для господарського суду.

Постанову прийнято Київським апеляційним господарським судом 19.10.2015р. та надіслано скаржнику 27.10.2015р., що вбачається з відмітки апеляційного суду на звороті останньої сторінки постанови (а.с.209 том 2).

Належно оформлену касаційну скаргу (з доказом сплати судового збору у встановленому розмірі) подано заявником лише 10.03.2016р., тобто з тривалим (4-місячним) пропуском встановленого процесуального строку, перебіг якого закінчився 09.11.2015р.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, вважає, що клопотання про відновлення пропущеного строку не підлягає задоволенню, а справа - касаційному провадженню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.53 Господарського процесуального кодексу України господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску строку поважною.

Отже, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду виходячи з встановлення поважності причин пропуску строку. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Як роз'яснено в абзаці 4 п.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №11 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України", клопотання про відновлення строку подання касаційної скарги розглядається колегією суддів без виклику осіб, які беруть участь у справі, одночасно з вирішенням питання про прийняття касаційної скарги до провадження. Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного процесуального строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску.

Як вбачається зі змісту клопотання, в обґрунтування поважності причин пропуску 20-денного процесуального строку заявник посилається на неможливість своєчасного подання скарги у 2015 році, обумовлену відсутністю у кошторисі бюджетної установи на 2015 рік необхідних сум для сплати судового збору та появу такої можливості лише у 2016 році внаслідок значного збільшення суми видатків для сплати судового збору в кошторисі Міністерства на 2016 рік.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обста вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Проте, всупереч приписам ст.33 ГПК України скаржником не надано жодних доказів щодо наявності поважних причин пропуску процесуального строку, зокрема, не надано кошторису Міністерства за 2015 рік на підтвердження того, що як в період з 20.10.2015р. по 09.11.2015р., так і до завершення 2015 року заявник був позбавлений реальної можливості підготувати та подати касаційну скаргу з причин недостатнього бюджетного фінансування видатків на сплату судового збору.

Колегія зазначає, що вказані скаржником обставини не заважали йому реалізувати право на звернення з касаційною скаргою та клопотанням про зменшення розміру судового збору в порядку, передбаченому ст.8 Закону України "Про судовий збір", з долученням доказів вкрай скрутного фінансового становища заявника у 2015 році, однак, цим правом позивач-1 з невідомих причин не скористався.

При цьому, пунктом 2 ч.3 ст.129 Конституції України та ст.42 ГПК України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відтак, касаційна інстанція вважає, що, з урахуванням п.2 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.42 ГПК України та ст.5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 01.09.2015р.), само по собі очікування істотного збільшення у 2016 році надходжень бюджетних коштів на фінансування видатків скаржника зі сплати судового збору, не є в розумінні ст.53 ГПК України поважною причиною для поновлення пропущеного строку.

Водночас, колегія враховує присутність уповноваженого представника Міністерства Павлишин В.І., яким підписано касаційну скаргу, в судовому засіданні апеляційної інстанції при оголошенні вступної та резолютивної частин оскаржуваної постанови.

Таким чином, не можуть вважатися поважними в розумінні ст.53 ГПК України викладені у клопотанні причини пропуску процесуального строку, оскільки пропуск строку стався не з вини суду чи установи зв'язку, а внаслідок безпідставного зволікання заявника зі своєчасним виконанням норм процесуального закону, дотримання яких є обов'язковим для всіх учасників господарського процесу і залежить виключно від їх добросовісності та обізнаності з чинним законодавством.

Відтак, можливість вчасного подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суто суб'єктивний характер.

Отже, заявник не довів, що був позбавлений реальної можливості подати належно оформлену касаційну скаргу в межах встановленого процесуального строку.

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, що в даному випадку не вбачається через відсутність обставин, які об'єктивно перешкоджали Міністерству самостійно реалізувати своє право на подання належним чином оформленої касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Відповідно до ч.2 ст.110 ГПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про повернення касаційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

За таких обставин, клопотання про відновлення пропущеного строку підлягає відхиленню, а касаційна скарга - поверненню заявнику у зв'язку з відсутністю підстав для поновлення строку.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.53,86,110,1113,11113 ГПК України, Вищий господарський суд

УХВАЛИВ:

Відхилити клопотання Міністерства освіти та науки України про поновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 у справі №910/12806/15.

Касаційну скаргу повернути скаржнику, а справу №910/12806/15 - до господарського суду м.Києва.

Судді:В.Овечкін
Ж.Корнілова
Є.Чернов