ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.04.2016 Справа № 920/229/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Данілової Т.А. розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське

підприємство «Харківенергоремонт», м. Шостка

про стягнення 2 024 грн. 62 коп.

Представники сторін:

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач подав позовну заяву від 22.02.2016 № 14/2-70, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 1415 грн. 83 коп., 3% річних у розмірі 52 грн. 97 коп., пеню у розмірі 555 грн. 82 коп., а також судові витрати пов'язані з розглядом справи.

18.03.2016 відповідач подав відзив на позовну заяву від 15.03.2016 № 526, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 539 грн. 19 коп. та відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про причини нез'явлення, суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, господарський суд, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2014 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2827/14-РО 29.

Відповідно до розділу 1 Договору Постачальник (позивач) зобов'язується передати покупцеві (відповідачу) природний газ, для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що на виконання умов договору ним з жовтня по грудень 2014 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 18012 грн. 94 коп.

Факт поставки підтверджується актами приймання-передачі газу від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014.

Пунктом 6.1. договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не вчасно проводилися розрахунки за поставлений природний газ, а тому з боку відповідача було порушено умови договору щодо своєчасності розрахунків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 193 Господарського процесуального кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших витрат, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі не виконання покупцем пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченного платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.3 договору сторонами погоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до поданого розрахунку, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в сумі 555 грн. 82 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 52 грн. 97 коп., інфляційних нарахувань в сумі 1415 грн. 83 коп.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач надав контррозрахунок інфляційних нарахувань, відповідно до якого не погоджується з інфляційними нарахуваннями в сумі 539 грн. 19 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Оскільки позивачем вказане не взято до уваги при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, зокрема день фактичної сплати суми заборгованості включено в період часу, за який здійснено нарахування, судом перераховано суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та згідно розрахунком суду загальний розмір пені складає 508 грн. 33 коп., загальний розмір 3% річних - 48 грн. 56 коп., інфляційних нарахувань 768 грн. 09 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 508 грн. 33 коп., 3% річних в сумі 48 грн. 56 коп., інфляційних збитків в сумі 768 грн. 09 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 47 грн. 49 коп. пені, 4 грн. 41 коп. 3% річних, 647 грн. 74 коп. інфляційних нарахувань суд відмовляє за їх необґрунтованістю на підставах вказаних вище.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 895 грн. 70 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт» (вул. Гагаріна, 1, м. Шостка, Сумська область, 41100, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 508 грн. 33 коп. пені, 48 грн. 56 коп. 3% річних, 768 грн. 09 коп. інфляційних збитків, 895 грн. 70 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 47 грн. 49 коп, 3% річних в розмірі 4 грн. 41 коп., інфляційних нарахувань - 647 грн. 74 коп. - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.04.2016.

Суддя С.В. Заєць