Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" квітня 2016 р. Справа № 906/109/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. б/н від 29.12.2015

- від відповідача: ОСОБА_2 адвокат, договір про надання правової допомоги №3/31/16 від 28.03.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тульмекс Трак Україна" (Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Чижівка)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліс Полісся" (Житомирська область, Баранівський район, с. Суємці)

про стягнення 65371,22 грн.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з відповідача заборгованості вартості товару за Договором поставки № 25062015НВ від 25.06.2015 на загальну суму 65371,22 грн, з яких, 50000,00 грн основний борг, 11659,17 грн пеня, 2960,00 грн інфляційних втрат, 752,05 грн 3% річних.

Ухвалою від 10.02.2016 господарський суд порушив провадження у справі, зобов'язав сторін виконати вимоги резолютивної частини ухвали.

Ухвалою від 10.03.2016 господарський суд відклав розгляд справи у зв'язку з необхідністю здійснити перерахунок суми пені та 3% річних .

Ухвалою від 29.03.2016 господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог від 16.03.2016, та витребував у позивача серед іншого копії податкових декларацій з податку на додану вартість.

06.04.2016 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій таких документів: вантажо - митної декларації №101040000/2015/005209, міжнародної товарно - транспортної накладної №52359, рахунку фактури від 01.06.2016, податкової накладної №47 від 25.06.2015, податкової декларації з ПДВ за 06.2015 та додатку №5 до податкової декларації з ПДВ за червень.2015 р. (а. с. 61 - 72).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

В засіданні суду представник відповідача заперечив проти задоволення позову, з підстав викладених у відзиві від 29.03.2016. Зазначив, що в порушення п. 3.1. Договору постачальник не передав покупцеві жодної приналежності та документів на навантажувач, про що відсутня інформація в акті приймання - передачі від 25.06.2015.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тульмекс Трак Україна" (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю (відповідач/покупець) було укладено Договір № 25062015 НВ поставки (далі - Договір, а. с. 13 -15), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов"язується поставити та передати у власність покупцю бувший у використанні самохідний виловий навантажувач марки HYNDAI з газовим (пропан-бутан) двигуном, номінальною вантажопідйомністю 1500 кг. модель HLF-15-5 (сер. №FW0210276, 2007 року випуску) з газовим двигуном Mitsubishi 4G63-32HL (потужністю 28,7 кВт), довжиною вил-1200мм, висотою підйому - 6000 мм, пробігом 12828 мотогодин в кількості однієї штуки вартістю 120000,00 грн. в т.ч. ПДВ, а покупець прийняти і оплатити товар на умовах цього Договору.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Пунктом 3.5 Договору визначено, що товар має бути поставлений на протязі 10 календарних днів з дня підписання Договору.

Згідно з п. 3.6. Договору, право власності на поставлений товар переходить до покупця з моменту обов"язкового настання всіх факторів:

1) фактичного передання товару покупцеві;

2) підписання відповідного акта прийому - передачі.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору, сторони підписали акт приймання - передачі від 25.06.2015 (а. с. 16), відповідно до якого навантажувач передається в технічному справному стані, претензій покупця до технічного стану навантажувача не має. Даний акт підписаний сторонами та скріплений печатками.

ОСОБА_3 є достатнім і належним доказом передачі товару, оскільки передбачений умовами п. 3.6. Договору.

Як передбачено ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.3 Договору, вартість товару становить 120000,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Умови розрахунків: оплата за цим Договором здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в такому порядку: 100% вартості товару, а саме 120000,00 грн. в т.ч. ПДВ, на протязі 60 календарних днів після підписання Договору.

Таким чином, відповідач зобов"язаний був в строк до 26.08.2016 виконати взяте на себе зобов"язання щодо оплати товару.

Проте як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки по рахунку від 11.08.2015, відповідач частково проплатив товар на суму 50000,00 грн та 29.09.2015 на суму 20000,00 грн з призначенням платежу: часткова сплата за навантажувач виловий марки HYUNDAI зг. Договору 25062015 НВ (а. с. 17,18).

Таким чином, відповідач розрахувався з позивачем за поставлений товар на загальну суму 70000,00 грн (50000,00 + 20000,00).

З метою досудового врегулювання спору, 11.12.2015 позивачем було направлено відповідачу претензію - вимогу про сплату боргу від 11.12.2015 вих. № 76 (а. с. 19, 20), яка отримана відповідачем 15.12.2015, проте була залишена без відповіді та задоволення.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день судового розгляду справи становить 50000,00 грн (120000,00 - 70000,00), що підтверджується розрахунком суми боргу (а. с. 6), актом приймання - передачі навантажувача, виписками по рахунку позивача (а. с. 17,18).

Відповідно до клопотання відповідача, ухвалою господарського суду від 29.03.2016 витребувано від позивача вантажно-митну декларацію на самохідний виловий навантажувач.

Так в матеріалах справи є копія видаткової митної декларації № 101040000/2015/005209, де в графі опис товару зазначений даний навантажувач та копія міжнародно - транспортної накладної № 523659 (а. с. 62 - 65).

Крім того, належними доказами підтвердження суми заборгованості за Договором, в сукупності з іншими документами, є податкова накладна (а. с. 66), в якій є посилання на вищевказаний Договір укладений з відповідачем.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 957 від 22.09.2014 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012 (чинному на момент виникнення спірних правовідносин), податкові накладні є звітними розрахунковими податковими документами.

Згідно зі ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді, покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 8 наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012 "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної", податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу отримувача (покупця) цих товарів/послуг. У разі відмови постачальника (продавця) товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувач (покупець) таких товарів/послуг має право в порядку, передбаченому пунктом 201.10 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника (продавця).

Одночасно, суд враховує надані позивачем на вимогу суду податкові декларації з ПДВ з додатками Д.5 (розшифровки в розрізі контрагентів) за червень 2015 року (а. с. 67 - 72), поданих ТОВ "Тульмекс Трак Україна" в електронному вигляді, з яких вбачається вчасне надання позивачем до податкових органів звітності по наданих позивачу послуг по поставці товару.

Тобто, згідно з індивідуальним податковим номером покупця (відповідача) а саме:28, який вказано у податковій накладній складеній за Договором поставки, в розшифровці податкових зобов"язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів позивача в ОСОБА_4 Податкові зобов"язання, зазначено податковий номер відповідача та суму в розмірі 120000,00 грн з ПДВ.

В письмовому відзиві представник відповідача зазначив, що товар ТОВ "Ліс Полісся" не отримано; щодо часткової сплати суми в розмірі 70000,00 грн зазначив, що проплата здійснювалась на виконання п. 2.3 Договору саме після підписання Договору, а не після фактичного отримання товару. Відповідно, позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання товару, з огляду на вимоги ст.ст.1,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" і п.п. 3.1., 3.6., 3.7. Договору (а. с. 44 - 48).

Проте суд спростовує дані твердження представника відповідача, оскільки акт приймання передачі навантажувача є достатнім і належним доказом передачі товару, оскільки передбачений умовами п. 3.6. Договору та засвідчує факт передачі однією стороною та прийняття іншою стороною товару і може бути використаний як доказ та підлягатиме оцінці судом у відповідності з вимогами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідач, стверджуючи факт неотримання товару, не надіслав жодного листа позивачу в період червня 2015 - лютого 2016, щодо неотримання даного навантажувача або повернення зайво сплачених коштів за навантажувач

Таким чином, на день прийняття рішення відповідач доказів проведення розрахунків в повному обсязі станом не надав, доказів позивача документально не спростував.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 525 і 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 50000,00 грн боргу за поставлений товар, що виник на підставі Договору поставки №25062015 НВ від 25.06.2015.

Разом з тим, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань, позивач нарахував до стягнення з нього 746,30 грн 3 % річних за період з 26.08.2015 по 09.02.2016 та 2960,00 грн інфляційних втрат за період з лютого 2015 по грудень 2015 року (а. с. 8, 40).

Відповідно до п. 6.1 Договору, за порушення умов даного Договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Так, приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних, суд вважає правомірно заявленою до стягнення суму у розмірі 2960,00 грн інфляційних втрат та 746,30 грн 3% річних.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача 11544,11 грн. пені, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 611 ЦК України, зокрема п. 3, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України передбачено, що розмір пені за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічні положення містяться і в ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Так, п. 6.2. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати згідно п. 2.3. Договору покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку, суд встановив, що нарахування пені проведено обґрунтовано, відповідно до вимог чинного законодавства та положень Договору тому підлягає задоволенню в сумі 11544,11 грн.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню на загальну суму 65250,41 грн, з яких: 50000,00 грн основного боргу, 746,30 грн 3% річних; 2960,00 грн інфляційних втрат та 11544,11 грн пені.

Судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліс Полісся" (12717, Житомирська область, Баранівський район, с. Суємці, вул. Слави, 19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тульмекс Трак Україна" (11725, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Чижівка, вул. Чижівська, 4, ):

- 50000,00 грн основного боргу;

- 11544,11 грн пені;

- 2960,00 грн інфляційних;

- 746,30 грн 3% річних;

- 1378,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.04.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3 - сторонам