РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 903/1328/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №14-94 від 18.04.2016 року)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №166 від 01.04.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області №906/1650/15 від 25.01.2016 року (суддя Шум М.С.) позов задоволено частково, стягнуто з Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 856 012,48 грн., в тому числі: 510 191,49 грн. - інфляційних втрат, 113 331,31 грн. - 3% річних та 232 489,68 грн.- пені, а також витрат по судовому збору в сумі 15 165,08 грн., в решті позову відмовити.

Рішення господарського суду в частині зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) мотивоване тим, що діяльність відповідача має важливе соціальне значення, що розрахунки за отриманий газ відповідачем повністю проведені, періоди прострочення платежів є незначними; що позивачем до стягнення з відповідача, крім пені, заявлено також втрати від інфляції та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Волинської області у вказаній частині Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Володимир - Волинське підприємство теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" оскаржили його в апеляційному порядку.

У своїй апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у своїй апеляційній скарзі та поясненнях просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 154 993,12 грн., задоволити в повному обсязі. В іншій частині рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15 залишити без змін. Позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції не грунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи.

Володимир - Волинське підприємство теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що підприємство не могло самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природній газ, у зв'язку з чим вина підприємства у простроченні платежів за договором купівлі-продажу природного газу відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №903/1328/15 від 23.03.2016 року прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №903/1328/15 від 23.03.2016 року прийнято апеляційну скаргу Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15 до спільного розгляду з раніше поданою і прийнятою до провадження апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15. Цією ж ухвалою зобов'язано відповідача здійснити доплату судового збору на суму 14 960,09 грн.

В судове засідання 04.04.2016 року з'явились представники позивача та відповідача.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду в судовому засіданні 04.04.2016 року, заслухала представників сторін, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційних скарг та додані до них документи, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15. залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 року між позивачем та відповідачем було підписано договір купівлі-продажу природного газу №13/2659-БО-2.

На виконання умов вищезазначеного договору та додаткових угод до нього №1 від 19.07.2013 року, №2 від 14.10.2013 року, позивач протягом січня-грудня 2013 року поставив відповідачу природний газ для використання виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами на загальну суму 11 395 853,13 грн. грн., що підтверджується актами приймання-передачі, підписаними сторонами (а.с.20-30).

Однак, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував належним чином та не завжди проводив оплату отриманого газу у строки передбаченими договором.

Відповідно до п.6.1 договору Володимир - Волинське ПТМ "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" зобовязалось здійснювати оплату газу грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок провести до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5(пять) років.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України та п. 7.2. умов договору, та відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку здійсненого позивачем (а. с. 7 - 10), позивач просив господарський суд Волинської області стягнути з відповідача на свою користь 1 011 005,60 грн., в тому числі: 510 191,49 грн. інфляційних втрат, 113 331,31 грн. 3% річних та 387 482,80 грн. пені, які нараховані в звязку з несвоєчасно проведеними розрахунками за поставлений по договору №13/2659-БО-2 від 28.12.2012р. в січні-грудні 2013р.

Позов господарським судом Волинської області було задоволено частково, з посиланням на наступне.

При перевірці наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача: 113 331,31 грн. - 3% річних, 510 191,49 грн. втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення, а також пені із врахуванням дат проплат та періодів прострочення у розмірі 232 489,68 грн. .

Враховуючи вищевикладене, місцевим господарським судом задоволено позовні вимоги частково на загальну суму 856 012,48 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

З такими висновками господарського суду Волинської області погоджується колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року №14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на конкретну дату місяця, в якому виник борг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України, яка кореспондується зі статтею 233 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

При цьому судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Володимир - Волинське підприємство теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" належить до комунальної власності і є основним в місті Володимирі-Волинському виробником і надавачем послуг по теплопостачанню населенню, бюджетним установам та суб'єктам підприємницької діяльності.

Відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії врегульовані Законом України "Про теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005 року.

Статею 20 вище зазначеного Закону встановлено загальні засади формування тарифів на теплову енергію, згідно з якими тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обгрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку є регульованими та затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого кабінетом міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної полвтики у сфері Житлово-комунального господарства.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку встановленому законодавством.

29.01.2014 року постановою Кабінету Міністрів України №30 було затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Враховуючи майновий стан обох учасників процесу, а також специфіку діяльності відповідача, його важливе соціальне значення, а також, що вказана заборгованість виникла внаслідок невідповідності тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 154 993,12 грн.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

А тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Володимир - Волинським підприємством теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" долучено докази сплати судового збору лише на суму 1 721,50 грн., в той час, як сума судового збору, згідно заявленим вимогам, яка підлягає до сплати складає 16 681 грн. 59 коп. (110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви). Таким чином апелянту необхідно здійснити доплату судового збору на суму 14 960,09 грн.

За приписами пункту 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року №7, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні, у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15 - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1328/15 - без змін.

2. Стягнути з Володимир - Волинського підприємства теплових мереж "Володимир - Волинськтеплокомуненерго" (44700, м. Володимир-Волинський, вул. Сагайдачного, 19, ) в доход Державного бюджету України, 14 960,09 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Видачу наказу доручити господарському суду Волинської області.

4. Справу №903/1328/15 повернути до господарського суду Волинської області.

5 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Савченко Г.І.