ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Справа № 904/10285/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідача ),

суддів: Кузнецова В.О., Євстигнеєва О.С.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник ( дов. від 08.12.2015 р. № 211 )

від відповідача: ОСОБА_2 - представник ( дов. від 30.12.2015 р. № 2292 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 р.,

прийнятого за результатами розгляду справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Харківський вагонобудівний завод",

м. Харків

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 524 051 грн. 64 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" - 2 524 051 грн. 64 коп., з яких: 1 345 103 грн. 26 коп. - інфляційне збільшення, 1 089 408 грн. 00 коп. пеня, 89 540 грн. 38 коп. 3% річних, відповідно до умов договору від 08.07.2014р. № ПР/Л-14437/НЮ.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 р. (суддя Рудь І.А.) по справі № 904/10285/15 позов задоволено частково - стягнуто з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" - 1 345 103 грн. 26 коп. інфляційних втрат, 762 585 грн. 60 коп. пені, 89 540 грн. 38 коп. 3% річних, 37 860 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд виходив з обставин доведеності неналежного виконання Відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасних розрахунків за надані Позивачем послуги з капітально-відновлювального ремонту пасажирського вагону СМК № 046-12685.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом норм, яким відмовити в задоволенні позову

На обґрунтування своєї апеляційної скарги, Відповідач посилається на те, що «Придніпровська залізниця» здійснює перевезення вантажів та пасажирів, є підприємством 100% державної власності та відповідно до Постанови КМУ від 23.12.2004 № 1734 «Про затвердження переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» включено до переліку обєктів, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Незважаючи на скрутне фінансове становище, залізниця продовжує виконувати розрахунки із заробітної плати та податкових зобовязаннях своєчасно. Окрім того, Відповідачем виконано умови договору в повному обсязі проте з порушенням строку, а Позивач стягуючи суму штрафних санкцій, не надав доказів наявності збитків через порушення виконаним зобов'язань Відповідачем. Також, судом не враховано що Позивачем порушено строк виконання умов договору. Оскільки послуги були фактично надані вже в 2015 році, то вони не могли бути оплачені в силу дії прямої заборони встановленої постановою КМУ від 03.10.2012 р. № 899. Рішення КМУ про надані послуги по договору № ПР/Л-14437/НЮ від 08.07.2014р не приймалося. В свою чергу фінансовий план ДП «Придніпровська залізниця» у 2015 році був затверджений лише 22.07.2015 р., а борг був погашений вже 30.07.2015 р.

У відзиві на апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 р. у справі № 904/10285/15 залишити без змін. Позивач вважає рішення таким, що прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 , у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. у справі № 904/10285/15, колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" прийнято до розгляду, який було призначено на 05.04.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату суду від 04.04.2016 р. призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у звязку з перебуванням у відпустці судді Вечірка І.О. Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача ОСОБА_3 у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Євстигнеєва О.С.

У судовому засіданні 05.04.2016 р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, та доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як встановлено матеріалами справи 08.07.2014 р. між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» ( Замовник ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" ( Виконавець ) укладений Договір № ПР/Л-14437/НЮ, згідно з п.1.1. якого Виконавцем прийнято на себе зобов'язання за дорученням Замовника на власній території з використанням власного обладнання, запчастин та матеріалів виконати послуги з капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів в умовах ВРЗ, у кількості 3 вагона типу СМК та надати гарантію на відремонтовані вагони, а Замовник повинен прийняти виконані послуги та здійснити оплату на умовах, передбачених цим Договором. Сума договору складає: 25 533 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 4 255 500,00 грн. ( п. 5.3. Договору ).

Відповідно до додатків № 1 та № 2 договору вартість послуг з КВР одного вагону становить 8 511 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.2. договору подача вагонів для надання послуг: постачається транспортом Замовника за рахунок виконавця згідно календарного графіку надання послуг (Додаток № 4 до Договору ).

Згідно п. 3.8 Договору, прийняття вагонів у ремонт оформлюється актом приймання-передачі по формі ЗРУ-25 (з додатком переліку інструменту та інвентар, які приймаються на зберігання, з описом їх стану). В добовий строк після оформлення акту приймання пасажирських вагонів у ремонт виконавець по телеграфу повідомляє замовника і підприємство приписки вагонів про дату прибуття та прийняття вагонів для надання послуг (п. 3.10. договору).

Відповідно до акту № 12685 приймання пасажирського вагону в ремонт форми ЗРУ-25 від 16.07.2014 р. Замовником на завод Виконавця, для виконання капітально-відновлювального ремонту був переданий вагон СМК 046-12685.

Строк надання послуг - протягом 2014 з моменту підписання акту приймання передачі вагону у ремонт, який оформлюється після подання заявки замовника, яка є підтвердженням готовності замовника до прийому та оплати наданих послуг з капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів. Заявка подається за умови затвердженого річного фінансового плану та залученого фінансування на відповідні цілі. Послуги з капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів виконуються не пізніше 26.12.2014 р. ( п. 1.3. додаткової угоди №1 до договору № ПР/Л-14437/НЮ від 08.07.2014 р. ).

Протоколом наради представників сторін від 14.01.2015 р. запропоновано: Виконавцю - перенести випуск вагонів та їх оплату на 2015 р., шляхом укладання відповідних додаткових угод; Замовнику - встановити орієнтовний термін повного виконання договору № ПР/Л-14437/НЮ від 08.07.2014 р. - 31.06.2015 р. Додаткову угоду укладено не було.

Вагон СМК 046-12685 було передано Замовнику з ремонту 06.02.2015 р., що підтверджується актами приймання здачі вагонів № 2 від 06.02.2015 р. та здавання-приймання наданих послуг № 3/1.

Відповідно до п. 5.5. договору розрахунки за надані послуги здійснюються 100 % безготівково грошовими коштами протягом 30 банківських днів з моменту підписання Акту здавання-приймання послуги з капітально-відновлювального ремонту вагону, при наявності фінансування на відповідні цілі.

В зв'язку з невиконанням Замовником прийнятих на себе зобов'язань з оплати виконаних послуг Виконавцем на адресу Відповідача направлено письмову вимогу № 254 від 25.03.2015 р. про сплату боргу, отримання якої Відповідачем підтверджено поштовим повідомленням.

Оплату у встановлені договором строки Відповідачем не здійснено, відповідь на претензію не надано.

Вищенаведені факти встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 р. у справі № 904/3808/15 за участю тих самих сторін і відповідно до ст. 35 ГПК України не повинні доводитися по цій справі.

Вказаним рішення суду, яке набрало законної сили, стягнуто з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" - 8 511 000,00 грн. суми основного боргу відповідно до умов договору від 08.07.2014 р. № ПР/Л-14437/НЮ.

Приймаючи судове рішення у справі № 904/3808/15, господарський суд відхилив заперечення Відповідача: щодо відсутності у нього затвердженого фінансового плану на 2015 р., а тому Відповідач не в змозі здійснювати розрахунки по капітальним інвестиціям; кошти на дані статті витрат були передбачені в фінансовому плані залізниці в 2014 році, проте Позивач свої обов'язки за даним договором виконав невчасно, що й призвело прострочення оплати коштів через відсутній затверджений фінансовий план, - оскільки боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ( ч. 1 ст. 625 ЦК України ).

Рішення господарського суду від 30.06.2015 р. у справі № 904/3808/15 виконано Відповідачем, 30.07.2015 р. державною виконавчою службою на рахунок позивача перераховані грошові кошти у загальному розмірі - 8 584 080 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 25.11.2015 р. ( а. с. 50 ).

За умовами п. 8.1 Договору за порушення строків оплати наданих послуг, відповідно п. 5.5 Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

В наслідок несвоєчасного виконання своїх зобовязань з боку Відповідача, Позивач на підставі положень ст. 625 ЦК України нарахував та вимагає стягнути з Відповідача суму 1 345 103 грн. 26 коп., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період з квітня по липень 201 5р. та суму 89 540 грн. 38 коп. 3 % річних за період з 24.03.2015 р. по 29.07.2015 р., а також суму пені, яка за розрахунком Позивача, підлягає стягненню за період з 24.03.2015 р. по 29.07.2015 р. в розмірі 1 089 408 грн. 00 коп.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункти 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 р.).

Згідно з п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки Позивача, судом було встановлено, що розрахунок 3 % річних та пені відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаними періодами, судом першої інстанції було встановлено наступне.

Виконуючи нарахування за простроченими грошовими зобовязаннями Відповідача з квітня по липень 2015р., Позивачем безпідставно включений до вказаного періоду індекс інфляції за липень 2015р., оскільки станом на 31.07.2015р. борг був сплачений Відповідачем у повному обсязі. Однак, враховуючи, що згідно перерахунку інфляційних втрат, виконаного господарським судом за період з квітня по червень 2015р., розмір інфляційних є більшим ніж заявлено позивачем, а суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог, предявлення вимог в меншому розмірі є правом Позивача, тому суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних втрат у заявленому Позивачем розмірі.

За встановлених обставин, оскільки прострочення виконання грошового зобов'язання Відповідачем мало місце, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційних втрат в розмірі 1 345 103 грн. 26 коп. та 3 % річних в сумі 89 540 грн. 38 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача 1 089 408 грн. 00 коп. пені.

В ході судового розгляду справи Відповідач подав клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені на 99 %, обґрунтовуючи клопотання важким фінансовим становищем підприємства, обумовленим складною ситуацією в країні та анексією Криму, що значно скоротило обсяги пасажирських перевезень. При зниженні обсягів перевезень та значному зростанні вартості матеріалів та паливно-енергетичних ресурсів, залізниця змушена вводити режим неповного робочого часу і режим економії коштів, які спрямовуються на придбання матеріальних та паливних ресурсів, електричної енергії тощо. Враховуючи, що 2015 рік залізнична розпочала із значними сумами кредиторської заборгованості та за наявності значного зносу основних фондів понад 99,6 %, для підтримання належного технічного стану основних засобів в умовах дефіциту власних фінансових ресурсів залізниця змушена вдаватись до залучення коштів, в тому числі довгострокових запозичень, які мають привязку до валюти банківські кредити та угоди фінансового лізингу. При цьому, фінансові витрати на обслуговування залучених коштів становили у 2013 р. 366,7 млн. грн., у 2014 р. 446,5 млн. грн. та 114,8 млн. грн. у 1 кварталі 2015 р. Водночас, дорога надає безоплатні послуги з перевезення пільгових категорій громадян, суми компенсації за які становлять менше ніж 40 % від вартості таких послуг, тому збитки залізниці від пільгових перевезень за 2013 та 2014 роки склав понад 115 млн. грн. Крім того, Відповідач зазначає, що джерелом сплати сум штрафних санкцій має бути доход підприємства, а оскільки, згідно звіту про фінансові результати розмір прибутку залізниці менше ніж сума позову, примусове стягнення вказаної суми призведе до арешту рахунків залізниці та навіть можливого початку процедури банкрутства.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства Відповідача, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстави для часткового задоволення заявленого Відповідачем клопотання - зменшення пені на 30 % до 762 585 грн. 60 коп.

Однією з причин апеляційного розгляду у даній справі є питання про наявність підстав для більшого зменшення розміру неустойки ( на 99 % ), яка підлягає стягненню з підприємства внаслідок прострочення виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 ГК України також передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої Позивачем до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. (із змін. і доп.) Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання ( п. 3 ст. 83 ГПК ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На виконання зазначених приписів та рекомендацій суд першої інстанції, об'єктивно оцінивши даний випадок, прийняв до уваги причини неналежного виконання зобов'язання Відповідачем, а також матеріальний стан останнього, врахувавши інтереси обох сторін, правомірно та обґрунтовано зменшив штрафні санкції на 30 %.

Водночас, місцевий господарський суд підставно відхилив посилання Відповідача на відсутність затвердженого фінансового плану підприємства на 2015 р. станом на час настання строку розрахунків із Позивачем, оскільки оцінка вказаним запереченням Відповідача вже надавалась господарським судом у рішенні від 30.06.2015 р., прийнятому за результатами розгляду справи № 904/3808/15.

З огляду на наведене, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

При таких обставинах, апеляційна інстанція не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції, оскільки воно прийнято при правильному застосування норм матеріального та процесуального права при повно встановлених обставинах справи.

Керуючись ст. ст. 101 - 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 р. у справі № 904/10285/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 06.04.2016 року

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя О.С. Євстигнеєв