ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Справа № 915/80/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Миколаївобленерго, вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 ()

до відповідача ОСОБА_1 ландшафтного парку Гранітно-степове Побужжя, вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, 55223 ()

фактична адреса: вул. Готвальда, 80, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_2 державного майна України, вул. Кутузова, 18/9, м. Київ, 01601

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, вул. Хрещатик, 30, м. Київ, 01601

про зобовязання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 01/53-736 від 28.12.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 01 від 22.02.2016 року;

від третьої особи ОСОБА_2 державного майна України: ОСОБА_5, довіреність № 459 від 30.12.2015 року;

від третьої особи Міністерства енергетики та вугільної промисловості України: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Миколаївобленерго" з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 ландшафтного парку Гранітно-степове Побужжя про зобов'язання ОСОБА_1 ландшафтного парку Гранітно-степове Побужжя виконати обовязок в натурі, а саме повернути ПАТ "Миколаївобленерго" приміщення другого поверху та підсобні приміщення (горище) будівлі Мигіївcької гідроелектростанції за адресою: вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, загальною площею 396, 8 кв. м, які є предметом договору оренди від 03.01.1996 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.02.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 державного майна України та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.02.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.02.2016 року розгляд справи відкладено на 15.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.03.2016 року розгляд справи відкладено на 31.03.2016 року.

В судовому засіданні 31.03.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

16.03.2016 року відповідачем подано суду клопотання про відкладення розгляду справи (арк. 161), мотивоване початком процедури зміни керівництва ОСОБА_1 ландшафтного парку «Гранітно-степове Побужжя». Відповідач просив суд надати час для завершення процедури призначення керівника відповідача, який в подальшому буде визначати позицію відповідача в судовому процесі.

Розглянувши подане суду клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Таким чином, за приписами ст. 77 ГПК України відкладення розгляду справи обумовлено неможливістю вирішення спору. Тобто, господарський суд у кожному випадку визначає можливість чи неможливість вирішення спору. Зміна керівництва юридичної особи (сторони у справі) не є тією підставою, з якою закон пов'язує необхідність відкладення розгляду справи.

Відповідачем забезпечено явку повноважного представника в судове засідання. Крім того, в матеріалах справи є письмовий відзив відповідача, в якому висловлена правова позиція відповідача по суті спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого клопотання про відкладення розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті. В задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, письмових поясненнях та письмових запереченнях на відзив (арк. 96, 108), та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

03.01.1996 року між Вознесенським підприємством електричних мереж (орендодавець) (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївобленерго») та ОСОБА_1 ландшафтним парком «Гранітно-степове Побужжя» (орендар) було укладено договір оренди.

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення другого поверху та підсобні приміщення (горище) будівлі Мигіївської гідроелектростанції за адресою: вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, загальною площею 396,8 кв.м.

Згідно з п. 3.1 Договору строк його дії було встановлено на 10 років: з 03.01.1996 року по 03.01.2006 року. Відповідно до умов п. 3.1 та п. 6.1 Договору його дія пролонгована до 03.01.2016 року.

Позивач листом від 17.11.2015 року № 01/31-7428 та листом від 14.01.2016 року № 01/25-208 повідомляв відповідача про необхідність повернення орендованого майна позивачу. Однак, в порушення вимог законодавства та умов договору орендоване приміщення не повернуто.

Із посиланням на вищевикладене та приписи ст. 5, 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 287, 291 ГК України, ст. 16, 785, 795 ЦК України та на умови договору представник позивача просив суд задовольнити позов в повному обсязі та зобовязати ОСОБА_1 ландшафтний парк «Гранітно-степове Побужжя» повернути приміщення, яке є предметом договору оренди.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (арк. 29-32). В обґрунтування заперечень зазначив наступне.

Відповідно до п. 2.4 договору відповідач набув право без отримання додаткової згоди орендодавця за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення або поліпшення орендованих приміщень.

Відповідачем зазначено, що з 1996 по 1999 роки за рахунок коштів обласного цільового фонду охорони навколишнього природного середовища було здійснено ремонт та реконструкцію орендованих приміщень на суму 134 912 грн. Відтак, в силу ст. 778 ЦК України та п. 6.5 договору відповідач має право на відшкодування вартості проведених поліпшень.

Таким чином, керуючись ст. 594 ЦК України, відповідач повідомив позивача ПАТ «Миколаївобленерго» про відмову в поверненні майна до вирішення питання про сплату товариством витрат на реконструкцію об'єкта оренди.

Враховуючи наведене, відмова в поверненні майна є правомірною та законною.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач на даний час не має жодних повноважень щодо визначення строку дії договору, а також не має будь-яких належних повноважень на витребування орендованого майна з користування відповідача, оскільки відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №540407 від 11.09.2015 року право власності на майно (об'єкт оренди) зареєстровано за новим власником - Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

В силу приписів ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Враховуючи відсутність заперечень зі сторони нового власника орендованого майна Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, договір оренди в силу ст. 764 ЦК України поновлено ще на 10 років.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 державного майна України просив суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях (арк. 118-124). В обґрунтування правової позиції третьою особою зазначено наступне:

- припиненням дії договору оренди, у звязку із закінченням строку, на який його було укладено, відповідач втратив статус орендаря, а тому позов щодо повернення майна позивачу ПАТ «Миколаївобленерго» (балансоутримувачу майна) підлягає задоволенню (ст. 11, 14, 526, 629 ЦК України, ст. 67 ГК України, ст. 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»);

- договір оренди від 03.01.1996 року є недійсним (ст. 203, 215 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Третя особа Міністерство енергетики та вугільної промисловості України просило суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях (арк. 152-154). В обґрунтування правової позиції третьою особою зазначено наступне:

- обовязок із повернення орендованого майна виник в силу закону та договору, а ОСОБА_1 ландшафтний парк «Гранітно-степове Побужжя» фактично не вжив заходів щодо його виконання;

- листом ПАТ «Миколаївобленерго» від 17.11.2015 року №01/31-7428 фактично заперечив можливість пролонгації спірного договору оренди;

- щодо правонаступництва у разі зміни власника речі, переданої у найм (ст.770 ЦК України), то таке правонаступництво можливе лише за умови пролонгації спірного договору.

Враховуючи, що ПАТ «Миколаївобленерго» заперечив можливість пролонгації спірного договору оренди, а ОСОБА_2 державного майна реалізується процедура приватизації ЄМК Мигіївської гідроелектростанції згідно Наказу ОСОБА_2 державного майна України № 1684 від 10.11.2015, правові підстави для застосування правонаступництва щодо обєкту спірного договору оренди у розумінні ст. 770 ЦК України у ОСОБА_1 ландшафтного парку «Гранітно-степове Побужжя» відсутні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

03.01.1996 року між Вознесенським підприємством електричних мереж (орендодавець) (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївобленерго») та ОСОБА_1 ландшафтним парком «Гранітно-степове Побужжя» (орендар) було укладено договір оренди (арк. 12-13).

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.2 Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду, тобто в строкове платне володіння та користування, приміщення другого поверху та підсобні приміщення (горище) будівлі Мигіївської гідроелектростанції за адресою: вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, загальною площею 396, 8 кв.м. Приміщення передано з метою забезпечення можливості ремонту комунікацій та даху.

Відповідно до п.3.1 Договору строк його дії було встановлено на 10 років: з 03.01.1996 року по 03.01.2006 року.

Відповідно до умов п. 6.1 Договору договір вважається пролонгованим по закінченню строку його дії, якщо він не розірваний за письмовою згодою сторін.

Таким чином, дія договору була пролонгована з 03.01.2006 року до 03.01.2016 року, що не заперечується сторонами.

Додатковою угодою № 1 від 16.03.2015 року до Договору сторони внесли зміни до п. 1.3 Договору та погодили, що орендоване майно включається на позабалансовий рахунок орендаря з вказівкою, що це майно є орендованим (арк. 14).

Договір та Додаткова угода підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення другого поверху та підсобні приміщення (горище) будівлі Мигіївської гідроелектростанції за адресою: вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, загальною площею 396, 8 кв.м. Вказане не заперечується сторонами.

В силу ст. 4, 41, 151 ЦК УРСР між сторонами на підставі договору виникли зобовязальні відносини.

Правовідносини сторін на час укладення договору врегульовувались главою 25 «Майновий найом» ЦК УРСР.

Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 540407 від 11.09.2015 року (індексний номер 43675461), право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, зареєстровано за Міністерством енергетики та вугільної промисловості України (форма власності: державна) (арк. 15, 141).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 року № 1035-р «Про приватизацію об'єктів паливно-енергетичного комплексу» єдиний майновий комплекс Мигіївської гідроелектростанції (Миколаївська область, Первомайський район, с. Мигія, вул. Колгоспна, 42) підлягає приватизації (арк. 16).

Наказом ОСОБА_2 державного майна України № 1684 від 10.11.2015 року «Щодо прийняття рішення про приватизацію, проведення інвентаризації та оцінки ЄМК Мигіївської гідроелектростанції» прийнято рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Мигіївської гідроелектростанції шляхом продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (арк. 17).

Листом від 17.11.2015 року № 01/31-7428 позивач ПАТ «Миколаївобленерго» повідомив відповідача ОСОБА_1 ландшафтний парк «Гранітно-степове Побужжя» про:

- зміну власника орендованого майна - на Міністерство енергетики та вугільної промисловості України;

- відсутність у ПАТ «Миколаївобленерго» правових підстав для продовження на новий строк дії договору оренди після закінчення строку його дії (03.01.2016 року), у звязку з тим, що орендодавцем державного майна може виступати ОСОБА_2 державного майна України та його регіональні відділення з письмової згоди органу управління;

- заборону передачі в оренду майна, відносно якого прийнято рішення про приватизацію;

- необхідність повернення орендованого майна, у звязку з закінченням строку дії договору оренди 03.01.2016 року та необхідність забезпечення явки уповноважених представників 03.01.2016 року о 14:00 год. за адресою Миколаївська область, Первомайський район, с. Мигія, вул. Колгоспна, 42 для передачі (повернення) орендованого майна (арк. 18-19, 101-102).

З метою приймання майна з оренди позивачем ПАТ «Миколаївобленерго» на підставі наказу Генерального директора №1152 від 10.12.2015 року створено комісію по прийому з оренди другого поверху будівлі Мигіївської гідроелектростанції (арк. 20).

У зв'язку з неприбуттям представників відповідача ОСОБА_1 ландшафтного парку «Гранітно-степове Побужжя» для передачі (повернення) орендованого майна, представниками комісії ПАТ «Миколаївобленерго» по прийому з оренди другого поверху будівлі Мигіївської гідроелектростанції складено Акт про неприбуття представників РЛП «Гранітно-степове Побужжя» для передачі приміщення другого поверху та підсобного приміщення (горища) Мигіївської гідроелектростанції, загальною площею 396,8 кв.м, у зв'язку з припиненням договору оренди від 03.01.1996 року (арк. 21).

При цьому, між сторонами тривало листування з приводу виконання умов договору оренди.

Так, листами від 21.12.2015 року № 01/31-8282, від 22.12.2015 року № 01/31-8313, від 28.12.2015 року № 01/31-8448, від 14.01.2016 року № 01/25-208 та від 01.02.2016 року № 01/25-774 позивач ПАТ «Миколаївобленерго» неодноразово повідомляв відповідача ОСОБА_1 ландшафтний парк «Гранітно-степове Побужжя» про припинення дії договору та необхідність повернення орендованого майна (арк. 22, 47, 48-51, 107).

В свою чергу, листами від 08.12.2015 року № 237, від 17.12.2015 року № 247, від 22.12.2015 року № 252, від 25.12.2015 року № 255, від 30.12.2015 року № 257, від 22.01.2016 року № 19 відповідач Регіональний ландшафтний парк «Гранітно-степове Побужжя» повідомляв позивача ПАТ «Миколаївобленерго» про відсутність підстав для повернення орендованого майна (ст. 785 ЦК України) та необхідність виконання п. 6.5 договору щодо проведення відшкодування вартості здійснених невідємних поліпшень орендованого майна, зазначаючи, що ПАТ «Миколаївобленерго» не є власником майна (арк. 37-39, 41-44).

Орендоване майно не було повернуто з орендного користування, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічне положення передбачено ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про припинення 03.01.2016 року дії договору оренди у зв'язку із закінченням строку його дії, оскільки орендодавцем за договором ПАТ "Миколаївобленерго" відповідно до ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» належним чином повідомлено орендаря ОСОБА_1 ландшафтний парк «Гранітно-степове Побужжя» про припинення дії договору, у зв'язку з неможливістю поновлення договору оренди на новий строк та на тих самих умовах, які передбачені договором. Заперечення орендодавця за договором ПАТ "Миколаївобленерго", як вказано вище, ґрунтувались на зміні власника орендованого майна та забороні передачі в оренду майна, відносно якого прийнято рішення про приватизацію. Таким чином, орендодавець за договором ПАТ "Миколаївобленерго" правомірно повідомив орендаря про відсутність у нього (орендодавця ПАТ "Миколаївобленерго") прав для поновлення дії договору на тих самих умовах (ст. 287 ГК України, ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 12 Закону України "Про приватизацію державного майна"). Орендаря неодноразово повідомлено належним чином про припинення дії договору та наявність заперечень щодо його поновлення як за місяць до закінчення строку дії договору, так і протягом місяця після закінчення строку дії договору.

Щодо посилань відповідача на приписи ст. 770 ЦК України, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідач ОСОБА_1 ландшафтний парк Гранітно-степове Побужжя (орендар) в листопаді 2015 року був обізнаний про зміну власника орендованого майна.

Договір оренди від 03.01.1996 року не приведено у відповідність та не внесено змін щодо сторони орендодавця, зокрема, щодо суб'єкта, якому належить здійснювати орендні платежі, щодо розміру орендної плати, щодо вартості об'єкта оренди тощо.

Суду не подано будь-яких доказів, які б підтверджували звернення відповідача ОСОБА_1 ландшафтного парку Гранітно-степове Побужжя до нового власника майна Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з метою врегулювання питань щодо продовження дії договору оренди, щодо порядку внесення орендних платежів, щодо прийняття прав та обовязків орендодавця новим власником майна тощо.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що правочину (дій) щодо фактичного переходу прав та обовязків орендодавця за договором оренди до нового власника майна не відбулось.

Відповідно до ч. 4 ст. 291 ГК України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 2.12 Договору передбачено, що орендар повертає орендодавцю орендовані приміщення, прийняті у відповідності з пунктами 1.1, 1.2 цього Договору, у випадку припинення Договору.

Орендоване майно не повернуто з орендного користування, що є порушенням вимог вищевказаних норм законодавства та умов договору.

Враховуючи, що орендодавцем за договором є Вознесенське підприємство електричних мереж (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївобленерго»), яке і здійснювало фактичну передачу обєкта оренди, суд дійшов висновку про правомірність звернення до суду саме орендодавця за договором ПАТ "Миколаївобленерго" з вимогою щодо повернення орендованого майна.

Щодо посилань відповідача на право притримання орендованого майна, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо виникнення у нього права на притримання речі, оскільки право притримання є видом забезпечення виконання зобовязання, яке укладається в письмовій формі. Натомість, будь-яких доказів, які б підтверджували укладення між сторонами в письмовій формі угод щодо забезпечення виконання зобовязання, суду не подано.

Суд також дійшов висновку, що ані нормами законодавства, ані положеннями договору оренди не передбачено право орендаря на притримання орендованого майна до проведення відшкодування невідємних поліпшень орендованого майна, якщо такі мали місце. В спірному випадку, питання проведення/не проведення відповідачем невідємних поліпшень орендованого майна та їх вартості не є предметом спору у даній справі, відтак правова оцінка вказаним твердженням відповідача судом не надається.

Відповідно до п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», позовні вимоги, пов'язані з прийняттям майна з оренди (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов'язку в натурі.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_1 ландшафтний парк Гранітно-степове Побужжя, вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, 55223 (); фактична адреса: вул. Готвальда, 80, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213 виконати обовязок в натурі, а саме повернути позивачу ПАТ "Миколаївобленерго", вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 () приміщення другого поверху та підсобні приміщення (горище) будівлі Мигіївської гідроелектростанції за адресою: вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, загальною площею 396, 8 кв. м, які є предметом договору оренди від 03.01.1996 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 ландшафтний парк Гранітно-степове Побужжя, вул. Колгоспна, 42, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область, 55223 (); фактична адреса: вул. Готвальда, 80, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213 на користь позивача ПАТ "Миколаївобленерго", вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 ():

- 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору.

Накази видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 05.04.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш