номер провадження справи 34/45/14-6/52/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016 Справа № 908/1492/14

За позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк (вул. Щорса, буд. 36-Б, м. Київ, 01133; адреса для кореспонденції: вул. Мельникова, буд. 81, копр. 20, м. Київ, 04050)

До Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресурс-Інвест (вул. Рекордна, буд. 37-Б, м. Запоріжжя, 69035)

Відкритого акціонерного товариства „Запоріжсантехмонтаж (юридична адреса: вул. Південне шосе, буд. 78, м. Запоріжжя, 69008; поштова адреса: вул. Рекордна, буд. 36, м. Запоріжжя, 69035)

Приватного сільськогосподарського підприємства „Деметра (вул. Леніна, буд. 68, с. Партизани Приморського району Запорізької області, 72150)

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство „КРЕДИТПРОМБАНК (бульвар Дружби народів, буд. 38, м. Київ, 01014)

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача - ОСОБА_1 України (вул. Інститутська, буд. 9, м.

Київ, 01601)

Про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки

Суддя Місюра Л.С.

За участю представників :

Від позивача: ОСОБА_2 дов. від 28.03.2016р.

Від відповідача 1: ОСОБА_3 дов. від 15.01.2016р.

Від відповідача 2: не зявився

Від відповідача 3: ОСОБА_3 дов. від 02.03.2014р.

Від третьої особи №1: не викликалась

Від третьої особи №2: не викликалась

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресурс-Інвест м. Запоріжжя, Публічного акціонерного товариства „Запоріжсантехмонтаж м. Запоріжжя, та Приватного сільськогосподарського підприємства „Деметра с. Партизани Приморського району Запорізької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство „КРЕДИТПРОМБАНК, м. Київ та ОСОБА_1 України, м. Київ про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві просив звернути стягнення на майно, що є предметом застави, за договором застави № 04/08/303/06-КЛТ від 27.04.2006р., № 04/08/302/06-КЛТ від 26.04.2006р. та № 04/08/103/06-КЛТ від 11.09.2007р., а саме: склад зберігання матеріалів, інв. № 0008, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Макаренка, будинок № 21 (двадцять один), та складається з: 1. Адміністративна будівля (крепно панельні плити) літера А за планом ділянки, загальною площею - 45,6 кв.м., інвентарний № 1384, у кількості 1 шт.; 2. Насосна (цегла), літера Б за планом ділянки, інвентарний № 1385, у кількості 1 шт.; 3. Насосна (цегла), літера В за планом ділянки, інвентарний № 1386, у кількості 1 шт.; 4. Гараж (метал), літера Г за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; 5. Склад (цегла), літера Д за планом ділянки, інвентарний № 1388, у кількості 1 шт.; 6. Насосна (цегла), літера Е за планом ділянки, інвентарний № 1387, у кількості 1 шт.; 7. Ворота, № 1 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; 8. Паркан, № 2 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; 9. Ворота, № 3 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; 10. Майданчик ПММ, № 4 за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; 11. Залізниця, № 5 за планом ділянки, інвентарний № 1389, у кількості 1 шт. Склад зберігання включає в себе також наступне рухоме майно: 1. Ємність 50 м. куб., інвентарний № 1390,407-1414, у кількості 9 шт.; 2. Ємність 30 м. куб., інвентарний № 1391, 1406, у кількості 2 шт.; 3. Ємність 75 м.куб., інвентарний № 1392-1399, у кількості 8 шт.; 4. Ємність 20 м.куб., інвентарний № 1400-1403, у кількості 4 шт.; 5. Трубопровід 160 м., інвентарний № 1404, у кількості 1 шт.; 6. Шлях об'їзний, інвентарний № 1405, у кількості 1 шт.; 7. Насос СИВ-80, інвентарний № 1415, у кількості 1 шт.; 8. Насос АСВН8А, інвентарний № 1419-1419, у кількості 2 шт.; 9. Шафа електрична, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; 10. Лічильний рідини, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; 11. Фільтр ОГИ, інвентарний № б/н, у кількості 2 шт.; що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами Ресурс - Інвест (надалі перший відповідач) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1923, право власності зареєстровано згідно витягу з реєстру прав власності, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 21.01.2005р., реєстровий номер 8393614; майновий комплекс виробничих приміщень та споруд, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, провулок Тамбовський (вул. Промислова), будинок №1 (один), та складається з: 1. Головний промисловий корпус (крупнопанельні, цегла), інв. № 1-01з; побутові приміщення (крупнопонельні, цегла), інв. № 1-05з, за планом земельної ділянки Т,Т-3, загальною площею 6468,0 кв.м., у кількості 1 шт.; 2. Пункт прохідної (цегла), за планом земельної ділянки Р, інв. № 1-02з, загальною площею 24,5 кв.м., у кількості 1 шт.; 3. Склад кисню (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-03з; центральний склад (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-04з, за планом земельної ділянки К1,К, загальною площею 654,6 кв. м., у кількості 1 шт.; 4. Склад ПММ (цегла), за планом земельної ділянки Ф, інв. № 1-06, загальною площею 34,7кв.м., у кількості 1 шт.; 5. Будівля трансформаторної підстанції (цегла), за планом земельної ділянки П, інв. № 1-07з, у кількості 1 шт.; 6. Головний виробничий корпус (бетонні плити), за планом земельної ділянки Б, інв. №3-01з, загальною площею 2157,1 кв. м., у кількості 1 шт.; 7. Побутові приміщення (бетонні плити), за планом земельної ділянки А-3, інв. № 3-02, загальною площею 1596,6 кв. м., у кількості 1 шт.; 8. Підземна стоянка для електрокар (збірні залізобетонні блоки), інв. № 3-04з, загальною площею 343,2 кв. м.; у кількості 1 шт.; 9. Будівля дільниці пластичних (крупнопанельні), за планом земельної ділянки Щ, інв. № 3-05з, загальною площею 919,5 кв.м., у кількості 1 шт.; що належить Відкритому акціонерному товариству Запоріжсантехмонтаж (надалі другий відповідач) на праві власності на підставі наказу за № 955 регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, виданого 09.08.1995 р., переліку нерухомого майна від 21.09.1999 р. та зареєстрована згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 08.08 2001 р., записано в реєстрову книгу № 8, за реєстровим № 1449; автозаправочну станція, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Приморськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 12, літ. а та належить Приватному сільськогосподарському підприємству Деметра (надалі третій відповідач) на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2003 р., серії САА № 487054, виданого на підставі рішення Приморської міської ради від 17.04.2003 р. № 97 та зареєстрованого в Приморському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 05.05.2003 року в реєстраційній книзі № 1 за реєстраційним № 73. Автозаправочна станція складається з: будівлі АЗС цегляної, обшитої дюбонтом, зазначеного на плані літерою А, загальною площею 59,9 кв. м.; навісу, зазначеного на плані літерою Б; майданчику під ємкостями, зазначеного на плані до літери В; замощення, зазначеного на плані І; тротуару, зазначеного на плані II; ґанку, зазначеного на плані до А; козирку зазначеного на плані до А.

Позивач просив провести стягнення в рахунок погашення заборгованості першого відповідача за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 р. в розмірі 51 940 376 (п'ятдесят один мільйон дев'ятсот сорок тисяч триста сімдесят шість) гривень 15 коп. на користь позивача, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження.

Позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог (т. 3, а. с. 131), в який вказав, що в позовній заяві в табличці, у строчці №8, у другій клітинці відсутня літера З (зе), та вказує цю літеру в табличці, у строчці №8, у другій клітинці.

Позивач надав суду заяву про уточнення позовних вимог (т. 3, а. с. 137) в якій зазначає, що фактично при предявлені позовної заяви було допущено арифметичну помилку в розрахунку пені за кредитним договором, а тому невірно зазначено загальну суму позовних вимог та безпосередньо пені за несвоєчасне повернення відсотків. Позивач вказує, що ця помилка є виключно арифметичною, та була допущена з технічних причин. Остаточно позивач просить суд вважати, що заборгованість першого відповідача за кредитним договором станом на 19.12.2013 р. становить 51 938 203,82 грн., з яких: 30 627 200 грн. заборгованість за кредитом, 719 948,97 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 16 964 591,94 грн. заборгованість по процентам, 928 464,93 грн. пеня за несвоєчасне повернення процентів, 319 166,52 дол. США заборгованість по процентам, що еквівалентно 2 551 097,99 грн., 18 414,04 дол. США пеня за несвоєчасне повернення процентів, що еквівалентно 146 899, 99 грн.

08.04.2015р. від позивача надійшла заява про зміну предмету спору № 18.2-202 від 07.04.2015р., в який позивач остаточно просить: в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року в розмірі 51 938 203 (пятдесят один мільйон девятсот тридцять вісім тисяч двісті три) грн.. 82 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006р., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, п/р 373910011 в АТ «дельта ОСОБА_1», МФО 380236) права власності на предмет іпотеки, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 24.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Гриба новою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1923, право власності зареєстровано згідно витягу з реєстру прав власності, виданого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2005р., реєстровий номер 8393614, а саме: склад зберігання матеріалів, інв. № 0008, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Макаренка, будинок № 21 (двадцять один), та складається з: Адміністративна будівля (крепно панельні плити) літера А за планом ділянки, загальною площею - 45,6 кв.м., інвентарний № 1384, у кількості 1 шт.; Насосна (цегла), літера Б за планом ділянки, інвентарний № 1385, у кількості 1 шт.; Насосна (цегла), літера В за планом ділянки, інвентарний № 1386, у кількості 1 шт.; Гараж (метал), літера Г за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Склад (цегла), літера Д за планом ділянки, інвентарний № 1388, у кількості 1 шт.; Насосна (цегла), літера Е за планом ділянки, інвентарний № 1387, у кількості 1 шт.; Ворота, № 1 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; Паркан, № 2 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; Ворота, № 3 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; Майданчик ПММ, № 4 за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Залізниця, № 5 за планом ділянки, інвентарний № 1389, у кількості 1 шт. Склад зберігання включає в себе також наступне рухоме майно: Ємність 50 м.куб., інвентарний № 1390,407-1414, у кількості 9 шт.; Ємність 30 м.куб., інвентарний № 1391, 1406, у кількості 2 шт.; Ємність 75 м.куб., інвентарний № 1392-1399, у кількості 8 шт.; Ємність 20 м.куб., інвентарний № 1400-1403, у кількості 4 шт.; Трубопровід 160 м., інвентарний № 1404, у кількості 1 шт.; Шлях об'їзний, інвентарний № 1405, у кількості 1 шт.; Насос СИВ-80, інвентарний № 1415, у кількості 1 шт.; Насос АСВН8А, інвентарний № 1419-1419, у кількості 2 шт.; Шафа електрична, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Лічильний рідини, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Фільтр ОГИ, інвентарний № б/н, у кількості 2 шт.;

В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., в розмірі 51 938 203 (пятдесят один мільйон девятсот тридцять вісім тисяч двісті три) грн. 82 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № 04/08/З02/06-КЛТ від 26.04.2006р., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) права власності на предмет іпотеки, що належить Публічному акціонерному товариству «Запоріжсантехмонтаж» на праві власності на підставі наказу за № 955 регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, виданого 09.08.1995 року, Переліку Нерухомого майна від 21.09.1999 року та зареєстрована згідно Реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 08 серпня 2001 року, записано в реєстрову книгу № 8, за реєстровим № 1449, а саме: майновий комплекс виробничих приміщень та споруд, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, провулок Тамбовський (вул. Промислова), будинок № 1 (один), та складається з: Головний промисловий корпус (крупнопанельні, цегла), інв. № 1-01з; побутові приміщення (крупнопонельні, цегла), інв. № 1-05з, за планом земельної ділянки Т,Т-3, загальною площею 6468,0 кв. м., у кількості 1 шт.; Пункт прохідної (цегла), за планом земельної ділянки Р, інв. № 1-02з, загальною площею 24,5 кв. м., у кількості 1 шт.; Склад кисню (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-03з; центральний склад (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-04з, за планом земельної ділянки К1,К, загальною площею 654,6 кв. м., у кількості 1 шт.; Склад ПММ (цегла), за планом земельної ділянки Ф, інв. № 1-06, загальною площею 34,7кв.м., у кількості 1 шт.; Будівля трансформатної підстанції (цегла), за планом земельної ділянки П, інв. № 1-07з, у кількості 1 шт.; Головний виробничий корпус (бетонні плити), за планом земельної ділянки Б, інв. №3-01з, загальною площею 2157,1 кв. м., у кількості 1 шт.; Побутові приміщення (бетонні плити), за планом земельної ділянки А-3, інв. № 3-02, загальною площею 1596,6 кв. м., у кількості 1 шт.; Підземна стоянка для електрокар (збірні залізобетонні блоки), інв. № 3-04з, загальною площею 343,2 кв. м.; у кількості 1 шт.; Будівля дільниці пластичних (крупнопанельні), за планом земельної ділянки Щ, інв. № 3-05з, загальною площею 919,5 кв. м., у кількості 1 шт.;

В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 04/08/І03/06-КЛТ від 11.09.2007р., в розмірі 51 938 203 (пятдесят один мільйон девятсот тридцять вісім тисяч двісті три) грн. 82 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № 04/08/З02/06-КЛТ від 26.04.2006р., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) права власності на предмет іпотеки, належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Деметра» на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2003р., серії САА № 487054, виданого на підставі рішення Приморської міської ради від 17.04.2003р. № 97 та зареєстрованого в Приморському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 05.05.2003 року в реєстраційній книзі № 1 за реєстраційним № 73, а саме: автозаправочну станцію, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Приморськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 12, літ. а та яка складається з: будівлі АЗС цегляної, обшитої дюбонтом, зазначеного на плані літерою А, загальною площею 59,9 кв. м.; навісу, зазначеного на плані літерою Б; майданчику під ємкостями, зазначеного на плані до літери В; замощення, зазначеного на плані І; тротуару, зазначеного на плані II; ґанку, зазначеного на плані до А; козирку зазначеного на плані до А.

Позивач просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» (69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 37 літ. «Б», ідентифікаційний код юридичної особи 22128249), Відкритого акціонерного товариства «Запоріжсантехмонтаж» (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 78, ідентифікаційний код юридичної особи 01415559), Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра» (72150, с. Партизани Запорізької області, вул. Леніна, буд. 68, ідентифікаційний код юридичної особи 24519286) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 34047020) 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Позивач надав суду заяву № 18.2 від 20.04.2015р., в який вказав, що в заяві про зміну предмету спору № 18.2-202 від 07.04.2015р. були допущені орфографічні помилки в прохальної частині, просить прохальну частину заяви про зміну предмету спору вважати в наступної редакції: в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року в розмірі 51 938 203 (пятдесят один мільйон девятсот тридцять вісім тисяч двісті три) грн. 82 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006р., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) права власності на предмет іпотеки, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 24.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1923, право власності зареєстровано згідно витягу з реєстру прав власності, виданого Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 21.01.2005р., реєстровий номер 8393614, а саме: склад зберігання матеріалів, інв. № 0008, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Макаренка, будинок № 21 (двадцять один), та складається з: Адміністративна будівля (крепно панельні плити) літера А за планом ділянки, загальною площею - 45,6 кв. м., інвентарний № 1384, у кількості 1 шт.; Насосна (цегла), літера Б за планом ділянки, інвентарний № 1385, у кількості 1 шт.; Насосна (цегла), літера В за планом ділянки, інвентарний № 1386, у кількості 1 шт.; Гараж (метал), літера Г за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Склад (цегла), літера Д за планом ділянки, інвентарний № 1388, у кількості 1 шт.; Насосна (цегла), літера Е за планом ділянки, інвентарний № 1387, у кількості 1 шт.; Ворота, № 1 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; Паркан, № 2 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; Ворота, № 3 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; Майданчик ПММ, № 4 за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Залізниця, № 5 за планом ділянки, інвентарний № 1389, у кількості 1 шт. Склад зберігання включає в себе також наступне рухоме майно: Ємність 50 м. куб., інвентарний № 1390,407-1414, у кількості 9 шт.; Ємність 30 м. куб., інвентарний № 1391, 1406, у кількості 2 шт.; Ємність 75 м. куб., інвентарний № 1392-1399, у кількості 8 шт.; Ємність 20 м. куб., інвентарний № 1400-1403, у кількості 4 шт.; Трубопровід 160 м., інвентарний № 1404, у кількості 1 шт.; Шлях об'їзний, інвентарний № 1405, у кількості 1 шт.; Насос СИВ-80, інвентарний № 1415, у кількості 1 шт.; Насос АСВН8А, інвентарний № 1419-1419, у кількості 2 шт.; Шафа електрична, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Лічильний рідини, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; Фільтр ОГИ, інвентарний № б/н, у кількості 2 шт.;

В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., в розмірі 51 938 203 (пятдесят один мільйон девятсот тридцять вісім тисяч двісті три) грн. 82 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № 04/08/З02/06-КЛТ від 26.04.2006р., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) права власності на предмет іпотеки, що належить Публічному акціонерному товариству «Запоріжсантехмонтаж» на праві власності на підставі наказу за № 955 регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, виданого 09.08.1995 року, Переліку Нерухомого майна від 21.09.1999 року та зареєстрована згідно Реєстраційного посвідчення на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 08 серпня 2001 року, записано в реєстрову книгу № 8, за реєстровим № 1449, а саме: майновий комплекс виробничих приміщень та споруд, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, провулок Тамбовський (вул. Промислова), будинок № 1 (один), та складається з: Головний промисловий корпус (крупнопанельні, цегла), інв. № 1-01з; побутові приміщення (крупнопонельні, цегла), інв. № 1-05з, за планом земельної ділянки Т,Т-3, загальною площею 6468,0 кв. м., у кількості 1 шт.; Пункт прохідної (цегла), за планом земельної ділянки Р, інв. № 1-02з, загальною площею 24,5 кв. м., у кількості 1 шт.; Склад кисню (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-03з; центральний склад (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-04з, за планом земельної ділянки К,К, загальною площею 654,6 кв. м., у кількості 1 шт.; Склад ПММ (цегла), за планом земельної ділянки Ф, інв. № 1-06, загальною площею 34,7кв.м., у кількості 1 шт.; Будівля трансформатної підстанції (цегла), за планом земельної ділянки П, інв. № 1-07з, у кількості 1 шт.; Головний виробничий корпус (бетонні плити), за планом земельної ділянки Б, інв. №3-01з, загальною площею 2157,1 кв. м., у кількості 1 шт.; Побутові приміщення (бетонні плити), за планом земельної ділянки А-3, інв. № 3-02, загальною площею 1596,6 кв. м., у кількості 1 шт.; Підземна стоянка для електрокар (збірні залізобетонні блоки), за планом земельної ділянки „З, інв. № 3-04з, загальною площею 343,2 кв. м.; у кількості 1 шт.; Будівля дільниці пластичних (крупнопанельні), за планом земельної ділянки Щ, інв. № 3-05з, загальною площею 919,5 кв. м., у кількості 1 шт.;

В рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., в розмірі 51 938 203 (пятдесят один мільйон девятсот тридцять вісім тисяч двісті три) грн. 82 коп., звернути стягнення за іпотечним договором № 04/08/І03/06-КЛТ від 11.09.2007р., шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, п/р 373910011 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236) права власності на предмет іпотеки, що належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Деметра» на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2003р., серії САА № 487054, виданого на підставі рішення Приморської міської ради від 17.04.2003р. № 97 та зареєстрованого в Приморському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 05.05.2003 року в реєстраційній книзі № 1 за реєстраційним № 73, а саме: автозаправочну станцію, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Приморськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 12, літ. а та яка складається з: будівлі АЗС цегляної, обшитої дюбонтом, зазначеного на плані літерою А, загальною площею 59,9 кв. м.; навісу, зазначеного на плані літерою Б; майданчику під ємкостями, зазначеного на плані до літери В; замощення, зазначеного на плані І; тротуару, зазначеного на плані II; ґанку, зазначеного на плані до А; козирку зазначеного на плані до А.

Позивач просить суд стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» (69035, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 37 літ. «Б», ідентифікаційний код юридичної особи 22128249), Відкритого акціонерного товариства «Запоріжсантехмонтаж» (69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 78, ідентифікаційний код юридичної особи 01415559), Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра» (72150, с. Партизани Запорізької області, вул. Леніна, буд. 68, ідентифікаційний код юридичної особи 24519286) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код юридичної особи 34047020) 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Заяви позивача були прийняти судом, оскільки вони заявлені відповідно до ст. 22 ГПК України.

Позивач надав суду письмові пояснення №18.2/234 від 20.04.2015р., в яких вказав наступне: по-перше, підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, який є забезпеченням по кредитному договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року, є неналежне виконання першим відповідачем своїх зобовязань за цим кредитним договором. Право звернення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006 року позивач отримав 19.06.2013 року внаслідок укладення договору купівлі-продажу прав вимог між позивачем та третьою особою. Першим відповідачем було укладено кредитний договір № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року. 12.10.2012 року між третьою особою та першим відповідачем було укладено додаткову угоду № 76 до кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року, в якій сторони вирішили змінити п. 1.1 кредитного договору та встановити «за цим кредитним договором банк надав позичальнику кредит позичальнику у сумі фактичної заборгованості 30 627 200,00 (тридцять мільйонів шістсот двадцять сім тисяч двісті гривень 00 копійок)...». Даним додатковим договором сторони встановили розмір виданих коштів розміром фактичної заборгованості позичальник перед кредитором станом на 12.10.2012 року. Також це підтверджується випискою по рахунку, яка надано суду в минулих судових засіданнях. По-друге, 11.11.2014 року Господарським судом м. Києва було прийнято рішення по справі № 910/16841/14 за позов першого відповідача до позивача про визнання недійсним кредитного договору №04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 р., яким відмовлено у задоволенні позову. 22.01.2015 року Київським апеляційним господарським судом прийнято ухвалу по справі 910/16841/14 за апеляційної скаргою першого відповідача на рішення Господарського суду м. Києва про відмову у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним. Копія відповіді Господарського суду м. Києва про рішення в законну силу по справі № 910/16841/14 надається суду. По-третє, суду надається копія витягу з ЄДР по АТ «Дельта Банк», копія статуту АТ «Дельта Банк», копія постанови правління ОСОБА_1 Банку України №150 від 02.03.2015 року, копія рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року, копія наказу № 1 від 03.03.2015 року. По-четверте, 03.03.2015 року Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення та введено тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк». Відповідно до введеного кошторису на витрати введеного у позивача, не передбачено витрати у вигляді плати за надання витягу з ЄДР. По-пяте, суду надаються докази направлення третій особі позовної заяви за вих. № 18.2-226 від 30.04.2014 року. На адресу відповідачів позовна заява направлялася і докази наявні в матеріалах справи. Шосте: вимоги, відповідно до п. 7.6 договору купівлі-продажу прав вимог, направлялися першому відповідачу, суду надаються докази направлення та вимоги про погашення заборгованості, що направлялися на адресу відповідачів, докази направлення містяться в матеріалах справи. Сьоме: суду надаються пояснення по статтям 38 «Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки» та 39 «Реалізація предмета іпотеки за рішенням суду» Закону України «Про іпотеку». В даних статтях йдеться про право продажу предметів іпотеки іпотекодавцем за рішенням суду. Позивач вважає, що надання пояснень по цим статтям не стосується предмету спору, оскільки позивач в позовній заяві просить задовольнити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а не надання дозволу продати предмети іпотек. Восьме: суду надається ухвала Господарського суду Запорізької області з реєстру судових рішень України по справі № 908/2128/14 де зазначено, що позов першого відповідача про визнання кредитного договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року недійсним, направляється за підсудністю до Господарського суду м. Києва. Девяте: стаття 3 Закону України «Про іпотеку» регулює порядок виникнення іпотеки і де зазначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 19 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що зімни і доповнень до Іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. При розгляді справи господарському суду Запорізької області позивачем надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 22579485 від 04.06.2014 року, в якій зазначено, що обєкт нерухомого майна - склад зберігання № 0008 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Макаренко, 21, перебуває в іпотеці АТ «Дельта Банк» за іпотечним договором № 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006 року, а отже це свідчить про знаходження цього об'єкту в іпотеці позивача і те, що іпотекодавцем є перший відповідач. Стаття 202 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зазначає, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена закону або якщо від визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 5 статті 203 ЦК України встановлюється, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, беручи до уваги, що момент виникнення іпотеки є реєстрація його обтяження в реєстрі, відповідно до Закону України «Про іпотеку», вчинений додатковий договір № 8 до договору іпотеки № 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006 року відповідно до статей 202, 203, 215 ЦК України цей правочин є недійсним, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і така недійсність цього договору не потребує визнання судом. Десяте: в іпотечному договору № 04/08/З02/06-КЛТ від 26.04.2006 року та іпотечному договорі 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006 року в пунктах 4.3 встановлено порядок звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме: від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого імені, за умови, що кошти виручені від реалізації будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. В п. 4.4 іпотечних договорів встановлено, що у випадку, коли виконання пункту 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Перший відповідач перешкоджає позивачу виконати умови, зазначені в п. 4.3 іпотечних договорів, та здійснити задоволення своїх вимог шляхом продажу майна, яке перебуває в іпотеці. Адже перші вимоги в позові позивача викладені як звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах. Ці перешкоди виражаються у постійних оскарженнях рішень судів, подання позовів про визнання кредитних договорів недійсними, затягування судових процесів, тощо. Беручи до уваги вищевикладене, та керуючись зазначеними умовами в іпотечних договорах, у звязку із перешкоджанням їх виконання першим відповідачем, позивачем було прийнято рішення про зміну способу звернення стягнення на предмети іпотеки на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на ці предмети іпотеки.

04.04.2016р. позивач надав суду письмові пояснення від 01.04.2016р., де вказав наступне: В ході судового розгляду справи представник відповідача-1 надав додаткові заперечення, в яких стверджував, що ТОВ «ЗППОМР «Ресурс-Інвест» нібито взагалі погасили всю заборгованість за кредитом. Також ним були надані копії виписок з ВАТ «Кредитпромбанк» на підтвердження цього. Як вбачається із виписок, наданих відповідачем-1, всі платежі, здійснені ТОВ «ЗППОМР «Ресурс-Інвест» в рахунок погашення кредиту (у гривні) були проведені в період з 30.10.2007р. по 11.01.2010р. відповідач-1 свідомо вводить в оману суд, стверджуючи, що боржником кредит було погашено в повному обсязі. В обґрунтування суми заборгованості пояснюю наступне. Кредит надавався боржнику у вигляді кредитної ліні з певним лімітом кредитування. Таким чином боржник, в межах ліміту кредитування має право отримувати койки, користуватися ними, повертати та знову отримувати їх у користування. Таким чином, на протязі дії кредитного договору з лімітом кредитування, наприклад, в 100 000,00 гри., фактично грошових коштів в загальній сумі позичальником може бути отримано як в десятки разів більше так і меньше. Так сталося і у випадку ТОВ «ЗППОМР «Ресурс-Інвест». В межах кредитної лінії неодноразово отримувались і повертались грошові кошти, що у підсумку складає: з виданих 4 040 000,00 дол. США, погашено 4 040 000,00 дол. США; з виданих 107 216 108,78 грн., погашено 76 588 908,78 грн. Різниця виданих та повернутих грошових коштів за кредитом у гривні складає 30 627 200,00 грн.. яку АТ «Дельта Банк» і заявляє в своєму позові та розрахунку заборгованості як суму заборгованості за тілом кредиту. Додатково надаю суду розгорнутий розрахунки заборгованості за тілом кредиту та відсотками, які прошу долучити до матеріалів справи. В наданому розрахунку заборгованості за кредитом наведені абсолютно всі суми, із зазначенням відповідних дат видаткових/прибуткових операцій, які були проведені на користь ТОВ «ЗППОМР «Ресурс-Інвест» в межах кредитної лінії. Всі зазначені в розрахунку суми співпадають з оборотами по рахункам позичальника, відображених у виписках ВАТ «Кредитпромбанк». Ті суми, які були помічені відповідачем-1 у наданих ними виписках, сплачувались до 11.01.2010р. і ОСОБА_1 не заперечує, що до цієї дати були повернуті всі кредитні кошти, які були видані позичальнику з моменту підписання кредитного договору до 11.01.2010р. як в дол. США так і в гривні. Однак, відповідно до обох розрахунків АТ «Дельта Банк», позичальнику 08.12.2010р. платіжним дорученням №102__40 було видано кредит у розмірі 30 627 200,00 грн.. який до сьогодні так і не був повернутий позичальником. І Відповідачем-1 не надано жодного доказу сплати будь-яких сум в рахунок погашення кредиту саме після 08.12.2010р., після отримання 30 627 200,00 грн. Така інформація відсутня і в виписках ВАТ «Кредитпромбанк». що тільки підтверджує наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 30 627 200.00 грн.

В матеріалах справи (т. 3 а. с. 98) міститься відзив відповідачів, в якому зазначено наступне: Загальними засадами цивільного законодавства України (ст.3 ЦК України, далі - ЦК), зокрема є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, з чого можна дійти висновку, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом і в цьому розрізі має оцінюватися і тлумачитися позитивне і природне право сторін по договору та наслідки його застосування. Таким чином, принцип добросовісності є одним із засобів обмеження свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору. Основне призначення цього принципу, надання суду можливості з'ясувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об'єктивну істину, що певною мірою виступає як гарантія захищеності прав слабшої сторони в зобов'язальних відносинах, якими є відповідачі. В цьому випадку зміст добросовісності виражається через поняття розумності і справедливості, що виконує три функції - тлумачення, доповнюючу та обмежувальну, які полягають з тлумачення договору, виникненні додаткових прав та обов'язків, не встановлених договором чи законодавством та не застосування правила, обовязкового для сторін, у звязку з його не прийняттям за певних обставин. Отже, добросовісність за даних обставин може анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами, адже будь-який правочин має набути чинності, тобто набрати юридичної сили, для чого він має відповідати вимогам, встановленим законом. У ст. 203 ЦК України перераховані лише загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення сторін, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків. Тобто, щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані такі умови як: законність змісту правочину; наявність у сторін (сторони) необхідного обсягу дієздатності; наявність об'єктивно вираженою волевиявлення учасника правочину та його відповідність внутрішній волі учасника правочину; відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону; спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату. У разі недотриманні перерахованих вимог правочин є недійсним або може бути визнаний недійсним у порядку і встановленому цим Кодексом. Зміст правочину (його умови) насамперед не повинен суперечити вимогам як ЦК, так і інших актів цивільного законодавства, і насамперед Конституції України. Вчиняти правочини мають право усі суб'єкти цивільних прав. Таке право становить елемент їх правового статусу, але дієздатність суб'єктів цивільного права не завжди є абсолютною (повною). Отже, відсутність в учасника правочину достатньої дієздатності перешкоджає настанню за правочином очікуваного правового результату, в тому числі призводить до його недійсності, адже відповідно до ст. 215 ЦК України (Недійсність правочину): « 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочин) стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою шостою статті 203 цього Кодексу. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інше заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)». Отже, вимогами цієї статті визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1-3 ст. 203 ЦК, а саме - вимог щодо волевиявленні учасника правочину з метою настання реальних правових наслідків правочину. В свою чергу, стаття 216 ЦК (Правові наслідки недійсності правочину) передбачає, що « 1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою». Таким чином, викладеними вище вимогами сформульовані загальні правила щодо правових наслідків недійсності як нікчемних, так і оспорюваних правочинів. Визначальним тут є принцип, за яким недійсний правочин не створює для сторін чи інших осіб правових наслідків. Зокрема, сторони не зобов'язані виконувати передбачені таким правочином умови, у зв'язку з чим, одна сторона недійсного правочину має право відхилити вимоги другої сторони. 2. У зв'язку з викладеними вище вимогами Закону до Суду була подана Заява щодо надання позивачем у судове засідання додаткових документів (доказів). Зазначені документи необхідно надати до Суду у зв'язку з тим, що повноваження виконавчого органу юридичної особи чи її представника повинні відповідати приписам ст. 203 ЦК України яка передбачає, що: «Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності». В свою чергу, відповідно до ст. 207 ЦК «Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими ш цивільного законодавства, та скріплюється печаткою». В той же час, при виконанні договору виявились обставини, які не були враховані та не встановлені сторонами у належному обсязі при укладенні договору і які полягають в тому, що відповідно до ст. 89 ГК України (Управління господарським товариством): « 1. Управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства». Останні вимоги співвідносяться зі ст. 208 ЦК (Правочини, які належить вчиняти у письмовій формі): згідно якої «У письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами. 2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. (ст 207 ЦК України). Щодо часу перебігу недійсності правочину відповідно до ст. 236 ЦК (Момент недійсності правочину) необхідно зазначити, що: « 1. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 2. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє можливість настання їх у майбутньому припиняється». Таким чином, за відсутності підтвердження належних повноважень у представників сторін Договору чи відповідної довіреності у фізичної особи на його укладання, Договір не може вважатися дійсним. 3. Як свідчать матеріали справи спірні Договори іпотеки між Позивачем та Відповідачами підписані відповідними посадовими особами, що діяли на підставі довіреностей чи статуту. Зокрема Договір іпотеки між ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» та Позивачем підписано директором ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» ОСОБА_5 В той же час, відповідно до п. 9.3.7 (з) Статуту Товариства, далі - Статут, що діяв на час укладання Договорів повноваження директора обмежені наступним чином: «Директор Товариства здійснює від імені Товариства усі види цивільно-правових угод, в тому числі відчуження майна (крім нерухомого) до 1 млн. грн….». В свою чергу, п. 9.2.1 Статуту передбаченою, що «Спостережна рада представляє інтереси акціонерів у період між проведенням Загальних зборів і в межах, визначених цим Статутом контролює і регулює діяльність Директора». Так, до компетенції Спостережної ради належить: - затвердження умов Договорів (угод) по розпорядженню майном Товариства, в тому числі договорів застави, отримання кредитів, які плануються до укладання Товариством на суму, що перевищує 1 млн. грн., а також розпорядження нерухомим майном Товариством (укладання договорів купівлі-продажу, застави та інших цивільно-правових угод, що не суперечать законодавству). Таким чином, обов'язковою умовою дійсності спірних договорів є наявність дозволу/затвердження їх Спостережною радою. Останнє твердження кореспондується, зокрема, з вимогами ст. 92 ЦК України (Цивільна дієздатність юридичної особи), згідно якої: 1. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. 3. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. В свою чергу, ст. 160 ЦК (Наглядова рада акціонерного товариства) передбачає, що Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція Наглядової ради. Питання, віднесені статутом до виключної компетенції наглядової ради, не можуть бути передані нею для вирішення виконавчому органу товариства». Отже, як Законом так і Статутом ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» чітко окреслено повноваженні та межі виключної компетенції Спостережної ради та виконавчого органу (директора), адже згідне ст. 161 ЦК (Виконавчий орган акціонерного товариства): 1. Виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом, в цьому випадку директор Товариства, який вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесенні до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом». Крім цього, ст. 89 ГК України (Управління господарським товариством) передбачає, що: «Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени, цієї ради». Крім цього, спеціальним Законом, яким є Закон України від 05.06.2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" (Умови передачі нерухомого майна в іпотеку) передбачено, що «У разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку». Щодо часу перебігу недійсності правочину відповідно до ст. 236 ЦК України (Момент недійсності правочину) необхідно зазначити, що: « 1. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 2. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється». Таким чином, за відсутності затвердження Спостережною радою ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» спірного договору чи відповідної довіреності у посадової особи на укладання Договорів іпотеки, останні не можуть вважатися законними, а тому не є дійсними. 4. Відповідачі вважають, що викладені вище обставини справи повинні бути встановлені на виконання вимог, передбачених ст. 32 ГПК України, згідно якої: «Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами,...». Зазначені вище вимоги ГПК України співвідносяться з п. 26 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» де зазначається, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення… і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, предмет доказування - це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. В свою чергу, ст. 34 ГПК України передбачає, що «Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування», адже метою судового розгляду є з'ясування обставин справи, юридична оцінка встановлених відносин і у встановленні прав і обов'язків відповідальності) осіб, які є суб'єктами даних відносин. Зазначені вище Відповідачами обставини, які на їх думку повинні бути встановленні судом, є намаганням сторін по договору всебічно та об'єктивно з'ясувати їх права та обов'язки, що спливають з цих договорів, адже відповідальність Відповідачів є досить суттєвою та загрожує можливістю їх банкрутства. Крім цього, встановлення цих обставин необхідно і з точки зору вимог, передбачених бухгалтерським обліком та чинним Податковим кодексом України. 5. Відповідачі вважають можливим звернути увагу суду, що Заява Позивача про стягнення з Відповідачів на його користь судового збору у розмірі 73 080,00 грн. не відповідає п. 4.1 Договорів, згідно якого «За рахунок ОСОБА_6 має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням на ОСОБА_6, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням ОСОБА_6, витратами на страхування ОСОБА_6, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору». Таким чином, відповідно до зазначених вимог договорів будь-які витрати понесені Позивачем при їх виконанні чи примусовому стягненні задовольняються за рахунок коштів отриманих від реалізації заставного майна. На підставі викладеного відповідачі просять суд у задоволені позовних вимог ПАТ «дельта ОСОБА_1» відмовити.

ТОВ „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресур-Інвест та ПСП Деметра 30.03.2016р. надали суду заперечення на позов, де вказали наступне: 1. Відповідно до ст. 43 ГПК України «Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства». Вказані вимоги співвідносяться з приписами ст. 54 ГПК України (Форма і зміст позовної заяви) згідно якої: «Позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог; виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов». В свою чергу, ст. 22 ГПК України передбачає, що «Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також: користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом». З огляду на зазначене вище, ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» та ПСП «Деметра» звертає увагу суду, що обставини справи встановлюються з обов'язковим урахуванням вимог, передбачених ст. 32 ГПК України, згідно якої: «Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких гуртуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами,...». Останнє співвідноситься з п. 26 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» де зазначається, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. .. і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Таким чином, предмет доказування - це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. В свою чергу, ст. 34 ГПК України передбачає, що «Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування», адже метою судового розгляду є з'ясування обставин справи, юридична оцінка встановлених відносин і у встановлені прав і обов'язків (відповідальності) осіб, які є суб'єктними даних відносин. Вказані вимоги підтверджені також Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно якої рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. 2. 13.03.2006р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест», укладено Кредитний договір № 04/08/06-КЛТ, далі - договір. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором були укладені відповідні договори іпотеки з ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест», ПСП «Деметра» та ПАТ «Запоріжсантехмонтаж». 19.06.2013р. ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ВАТ «Кредитпромбанк») та ПАТ «Дельта Банк» уклали Договір купівлі-продажу права вимог, відповідно до якого та Додатку № 1 до нього право вимоги за спірним Кредитним договором перейшло до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк». Укладаючи Кредитний та Іпотечний договори сторони, розраховували на його належне виконання і досягнення передбаченої ними мети, в тому числі розширення своєї господарської діяльності. Проте, в ході виконання договору виявились обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на їх інтереси і пов'язані з економічним станом в країні. Згідно Реєстру отриманих коштів, приведеного нижче, позичальником отримано: Меморіальний валютний ордер №45_18 від 13.03.2006 р. - 1 000 000,00 дол. США. (5 050 000,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №4547 від 26.04.2006 р. - 600 000,00 дол. США (3 030 000,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №45_3 від 27.04.2006 р. - 400 000,00 дол. США (2 020 000,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №7514 від 06.08.2007 р. - 300 000,00 дол. США (1 515 000,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №75_1 від 08.08.2007 р. - 200 000,00 дол. США (1 010 000,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №753 від 10.08.2007 р. - 150 000,00 дол. США (757 500,00 грн.) Меморіальний валютний ордер №75_15 від 14.08.2007 р. - 350 000,00 дол. США (1 767 500,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №6_1 від 15.08.2007 р. - 200 000,00 дол. США (1010 000,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №75_3 від 16.08.2007 р. - 350 000,00 дол. США (1 767 500,00 грн.). Меморіальний валютний ордер №75_16 від 17.08.2007 р. - 200 000 дол. США (1 010 000,00 грн.) Меморіальний валютний ордер №75_3 від 27.08.2007 р. - 250 000,00 дол. США (1 262 500,00 грн.). Загалом: 4 000 000,00 доларів США. В свою чергу, підтвердженням повернення кредитних коштів слугує Реєстр платіжних доручень повернення кредиту в доларах США, згідно якого: Платіжне доручення №39 від 03.08.2007 р. - 300 000 дол. США Платіжне доручення №40 від 07.08.2007 р. - 200 000 дол. США Платіжне доручення №41 від 09.08.2007 р. - 150 000 дол. США Платіжне доручення №42 від 13.08.2007 р. - 350 000 дол. США Платіжне доручення №43 від 14.08.2007 р. - 200 000 дол. США Платіжне доручення №44 від 15.08.2007 р. - 350 000 дол. США Платіжне доручення №45 від 16.08.2007 р. - 200 000 дол. США Платіжне доручення №57 від 17.08.2007 р. - 9 975,00 дол. США Платіжне доручення №47 від 17.08.2007 р. - 149 975,00 дол. США. Платіжне доручення № 49 від 17.08.2007 р. - 49 975,00 дол. США Платіжне доручення № 50 від 17.08.2007 р. - 39 975,00 дол. США Платіжне доручення №46 від 17.08.2007 р. - 250 000 дол. США Платіжне доручення №56 від 20.08.2007 р. - 25,00 дол. США Платіжне доручення №55 від 20.08.2007 р. - 25,00 дол. США Платіжне доручення №51 від 20.08.2007 р. - 25,00 дол. США Платіжне доручення №298 від 08.12.2010 р. - 150 000 дол. США Платіжне доручення №294 від 08.12.2010 р. - 200 000 дол. США Платіжне доручення №297 від 08.12.2010 р. - 200 000 дол. США Платіжне доручення №300 від 08.12.2010 р. - 200 000 дол. США Платіжне доручення №295 від 08.12.2010 р. - 250 000 дол. США Платіжне доручення №296 від 08.12.2010 р. - 300 000 дол. США Платіжне доручення №299 від 08.12.2010 р. - 350 000 дол. США Платіжне доручення №301 від 08.12.2010 р. - 350 000 дол. США. Позивачем отримано 4 000 000,00 доларів США. Переплата процентів по Договору 388 927,45 дол. США. Крім цього, відповідно до Реєстрів отриманих та повернутих коштів в гривні заборгованість відсутня: Меморіальний ордер №63 від 11.05.2007 р. -1 907 564,26 грн. Меморіальний ордер №4521 від 17.05.2007 р. - 2 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №62 від 08.06.2007 р. - 1 907 564,26 грн. Меморіальний ордер №6_27 від 13.06.2007 р. - 582 783,26 грн. Меморіальний ордер №6_13 від 15.06.2007 р. - 58 500,00 грн. Меморіальний ордер №65 від 16.06.2007 р. - 2 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №6_8 від 26.06.2007 р. - 302 000,00 грн. Меморіальний ордер №64 від 05.07.2007 р. - 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_14 від 09.07.2007 р. -2 910 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_2 від 31.07.2007 р. - 278 000,00 грн. Меморіальний ордер №75205 від 31.07.2007 р. - 100 000,00 грн. Меморіальний ордер №7513 від 12.09.2007 р. - 3 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_26 від 13.09.2007 р. -4 037 00,00 грн. Меморіальний»ордер №7517 від 19.09.2007 р. - 600 000,00 грн. Меморіальний ордер №6_165 від 20.09.2007 р. - 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №7526 від 26.09.2007 р. - 302 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_32 від 03.10.2007 р. - 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_24 від 08.10.2007 р. - 3 050 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_27 від 29.10.2007 р. - 403 000,00 грн. Меморіальний ордер №75_20 від 31.10.2007 р. - 538 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_130 від 29.02.2008 р. - 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_32 від 11.03.2008 р. - 3 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №63 від 12.03.2008 р. -4 037 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_28 від 18.03.2008 р. - 600 000,00 грн. Меморіальний ордер №10232 від 19.03.2008 р. - 400 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_25 від 25.03.2008 р. - 302 000,00 грн. Меморіальний ордер №10239 від 07.04.2008 р. - 3 050 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_126 від 29.04.2008 р. - 403 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_78 від 30.04.2008 р. - 538 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_51 віл 28.08.2008 р. - 3 800 000,00 грн. Меморіальний ордер №10227 від 12.09.2008 р. - 4 037 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_17 від 18.09.2008 р, - 1 000 000,00 грн. Меморіальний ордер №10211 від 24.09.2008 р. - 302 000,00 грн. Меморіальний ордер №6_2 від 26.09.2008 р. - 3 800 000,00 грн. Меморіальний ордер №660 від 06.10.2008 р. - 3 050 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_22 від 10.10.2008 р. - 4 037 000,00 грн. Меморіальний ордер №6_15 від 17.10.2008 р. - 1 000 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_9 від 24.10.2008 р. - 4 102 000,00 грн. Меморіальний ордер №651 від 28.10.2008 р.-403 000,00 грн. Меморіальний ордер №10213 від 29.10.2008 р, - 538 000,00 грн. Меморіальний ордер №10224 від 07.11.2008 р. -4 037 000,00 грн. Меморіальний ордер №102630 від 28.11.2008 р. - 3 050 000,00 грн. Меморіальний ордер №102_88 від 10.07.2009 р. - 1 700 000,00 грн. Меморіальний ордер №6189 від 11.01.2010 р. - 1 700 000,00 грн. 3. Закон України «Про іпотеку», зокрема, передбачає, (стаття 1, Визначення термінів), що: «У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом». З аналізу цієї норми та практики застосування забезпечення грошового зобов'язання слідує висновок, що таке забезпечення має (повинно мати) безумовно більшу вартість ніж зобов'язання, ним забезпечене. Крім цього, вказані висновки спливають також з вимог ст. 7 Закону (Вимоги, які забезпечуються іпотекою), згідно якої: «Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки». В свою чергу, відповідно до розділу 3 (Права та зобов'язання сторін) статтею 3.2.1 договорів іпотеки передбачено, що: «ОСОБА_6 має право звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості Іпотекодавщ та/або боржника за договором у разі набуття такого права згідно розділу 4 цього Договору». В той же час, розділом 4 Іпотечного договору укладеного з ПСП «Деметра» передбачено, що: «П. 4.1. «За рахунок майна ОСОБА_6 має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання боржником зобов'язань за договорами, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовленні виконанням умов цього договору. ОСОБА_6 набуває право звернення стягнення на ОСОБА_6 у випадку порушення боржником умов договорів, або іпотекодавцем умов цього договору. При настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпеченні іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправлення іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням іпотекодавця зазначеним у цьому договорі. Ціна договору купівлі-продажу ОСОБА_6 визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної у п. 1.4 даного договору. Уразі не досягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки суб'єктом оціночної діяльності, визначеного іпотекодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» нарівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна ОСОБА_6 вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткові незалежної експертної оцінки. Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя». У зв'язку з викладеним ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест», ПСП «Деметра» звертає увагу суду, що пропозиція щодо позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки до відповідачів не надходила, що порушує як умови Іпотечних договорів, так і вимоги Закону «Про іпотеку». В той же час, п. 1.4 договору передбачає, що «Заставна вартість майна за згодою сторін складає 1 221 429,00 доларів США, що на час укладання договору дорівнювало 6 168 216 грн. 45 коп. (5,05 грн. за 1 дол. США)». Таким чином, сторони договору передбачили погоджену ними заздалегідь (при укладенні договору) обов'язкову наявність ціни предмету іпотеки у доларах США, як таку, яка є стабільною та найбільш прийнятною для ухвалення ціни довгострокового договору. Отже, при вирішенні цього спору необхідно вважати ціну предмету іпотеки перераховану з долара США на гривню України, яка станом на - 30.03.2016 р. складає: 26,4392 грн. за 1 долар США (курс НБУ) х 1 221 429,00 доларів США = 32 293 605,61 грн. (Тридцять два мільйони двісті дев'яносто три тисячі шістсот п'ять грн. 61 коп.) Тут же, згідно п. 4.4: «У випадку, коли виконання пункту 4.3. цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, тобто, будь-який інший спосіб стягнення можливий виключно після заперечення іпотекодавців проти позасудового врегулювання. П 4.5. Реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладання від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Таким чином, умовами іпотечного договору, за відсутності позасудового врегулювання, передбачено прийняття судового рішення, постановленого згідно Закону України «Про іпотеку». В свою чергу, розділом V Закону про іпотеку (Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки) передбачено вичерпний перелік таких способів, а саме: позасудове врегулювання (ст. 36), передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 37), право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки (ст. 38) та реалізація предмета іпотеки за рішенням суду (ст. 39). Крім цього, ч. 1 ст. 35 Закону «Про іпотеку» передбачено, що «Уразі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж; тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору». В той же час, вказані вимоги відповідачами не отримані, хоча згідно ч. 2 ст. 36 «Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки». Зазначені вище вимоги закону передбачені, також, окремою статтею цього розділу (ст. 33 - Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки): «Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя». З огляду на вимоги цього розділу необхідно зазначити, що позасудове врегулювання (ч. З, 4 ст. 36), яким передбачено, що «Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону» можливе виключно за обопільної згоди сторін Іпотечного договору. Останнє, зокрема, передбачено і Іпотечним договором (п. 4.3). Крім цього, згідно ст. 37 Закону «ОСОБА_6 може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання». Вказані вимоги закону беззаперечно підтверджують наявність згоди між сторонами договору. З аналізу зазначених вище приписів Закону про іпотеку та згідно з п. 4.5 Іпотечного договору, слідує, що у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, судом може бути задоволена вимога позивача щодо набуття ним права власності на предмет іпотеки з метою задоволення вимог останнього виключно у повному обсязі. Висновки, викладені у попередньому абзаці співвідносяться з приписами Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно якої: « 39. 3 урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом». В той же час, ст. 593 ЦК України (Припинення права застави) яка містить можливість набуття заставодержателем права власності на предмет застави передбачає в собі виключно набуття права власності, як шлях задоволення вимог заставодержателя у повному обсязі, а саме: «Право застави припиняється у разі: 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави». Вказані вище вимоги співвідносяться зі статтею 17 спеціального закону Про іпотеку» (абз. 3 ч. 1): «Іпотека припиняється у разі: реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки», а також п. 3.3 Іпотечного договору, згідно якого: «ОСОБА_6 зобов'язаний повернути іпотекодавцю грошові кошти у розмірі, що перевищує суму отриману від реалізації майна, над сумою вимог іпотекодержателя, що підлягають задоволенню…», тобто, і закон, і іпотечний договір передбачають можливість перевищення вартості предмету іпотеки над вимогами ним забезпеченими. У зв'язку з викладеним вище, звертаємо увагу Суду, що в порушення зазначених вище вимог Іпотечних договорів та Закону про іпотеку, вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки отримана відповідачами лише 27.02.2016 р. 4. Договором іпотеки, укладеним між позивачем та ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест», передбачені аналогічні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, крім права іпотекодержателя набути право власності на предмет іпотеки. В той же час, за наявності спору щодо можливості чи відсутності такого права, пунктом 4.4 договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки іншим способом, в тому числі, шляхом звернення до суду. Враховуючи обставини справи, предмет спору та можливість прийняття взаємовигідного судового рішення, ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» може погодитися на передачу права власності на предмет іпотеки за ціною вказаною в п. 1.4 договору, згідно якого: «Заставна вартість за згодою сторін складає 682 657,50 доларів США», що станом на 30.03.2016 р. складає: 26,4392 грн. за 1 долар США (курс НБУ) х 682 657,50 доларів США = 18 048 918,17 грн. (Вісімнадцять мільйонів сорок вісім тисяч дев'ятсот вісімнадцять грн. 17 коп). 5. Відповідачі також не можуть погодитись із наданим до суду розрахунком пені, адже відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки ОСОБА_1 банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"). Відповідно до частини 2 статті 343 господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки ОСОБА_1 банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки ОСОБА_1 банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення ОСОБА_1 банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні, тобто, розрахунок пені за несвоєчасне повернення процентів (дол. США), наданий Позивачем, є незаконним. 6. Таким чином, на виконання умов п. 1.4, розділу 4 Іпотечних договорів, ст. ст. 17, 33, 36, 37 Закону про іпотеку; ст. 593 ЦК України, ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» та ПСП «Деметра» вважають можливим прийняття судового рішення про задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору шляхом набуття права власності на предмети іпотеки, виключно з урахуванням їх вартості на день прийняття судового рішення, а саме: АЗС, Запорізька обл, Приморський р-н, м. Приморськ, вул. Мелітопольське шосе, 12А, що належить ПСП «Деметра». (32 293 605,61 грн. (Тридцять два мільйони двісті дев'яносто три тисячі шістсот п'ять грн. 61 коп.). Склад зберігання матеріалів, м. Запоріжжя, вул. Макаренко, 21, що належить ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» (18 048 918,17 грн. (Вісімнадцять мільйонів сорок вісім тисяч дев'ятсот вісімнадцять грн. 17 коп). Разом: 50 342 523,78 грн. (П'ятдесят мільйонів триста сорок дві тисячі п'ятсот двадцять три грн. 78 коп.).

ПАТ „Запоріжсантехмонтаж надало суду заперечення на позов № 39 від 30.03.2016р., де вказало наступне: 13.03.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Швест» (Позичальник) укладено кредитний договір №04/08/06-КЛТ, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту у вигляді кредитної лінії в межах максимального ліміту (фактичної) заборгованості в розмірі 30 627 200 грн. (в редакції додаткової угоди №76 від 12.10.2012р.), яку позичальник повинен був погасити не пізніше 14.10.2013 р. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором з банком було укладено, крім іншого, іпотечний договір № 04/08/302/06-КЛТ від 26.04.2006р. (далі - іпотечний договір) з ВАТ «Запоріжсантехмонтаж», яким в іпотеку передано: майновий комплекс виробничих приміщень та споруд, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, провулок Тамбовський (вул. Промислова), будинок №1 (один), та складається з: 1. Головний промисловий корпус (крупнопанельні, цегла), інв. № 1-01з; побутові приміщення (крупнопонельні, цегла), інв. № 1-05з, за планом земельної ділянки "Т,Т-3", загальною площею 6468,00 кв. м., у кількості 1 шт.; 2.Пункт прохідної (цегла), за планом земельної ділянки "Р", інв. № 1-02з, загальною площею 24,5 кв. м., у кількості 1 шт.; 3. Склад кисню (цегла, крупно панельні), інв. № 1-03з; центральний склад (цегла, крупно панельні), інв. № 1-04з, за планом земельної ділянки "К1,К", загальною площею 654,6 кв. м., у кількості 1 шт.; 4. Склад ПММ (цегла), за планом земельної ділянки "Ф", інв. № 1-06, загальною площею 34,7кв.м., у кількості 1 шт.; 5. Будівля трансформатної підстанції (цегла), за планом земельної ділянки "П", інв. № 1-07з, у кількості 1 шт.; 6. Головний виробничий корпус (бетонні плити), за планом земельної ділянки "Б", інв. №3-01з, загальною площею 2157,1 кв. м., у кількості 1 шт.; 7. Побутові приміщення (бетонні плити), за планом земельної ділянки - "А-3", інв. № 3-02, загальною площею 1596,6 кв. м., у кількості 1 шт.; 8. Підземна стоянка для електрокар (збірні залізобетонні блоки), інв. № 3-04з, загальною площею 343,2 кв. м.; у кількості 1 шт.;9. Будівля дільниці пластичних (крупнопанельні), за планом земельної ділянки "Щ", інв. № 3-05з, загальною площею 919,5 кв. м., у кількості 1 шт.; що належить Відкритому акціонерному товариству «Запоріжсантехмонтаж» на праві власності на підставі Наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області №955, виданого 09.08.1995 р., переліку нерухомого майна від 21.09.1999р. та зареєстрована згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 08.08 2001р., записано в реєстрову книгу № 8, за реєстровим № 1449; 19.06.2013р. між ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступник ВАТ «Кредитпромбанк», продавець) та АТ «Дельта Банк» (покупець) укладений договір про купівлю-продаж прав вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 р. з усіма змінами та доповненнями до нього перейшло до АТ "Дельта Банк". Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув статусу нового кредитора за кредитом укладеним між ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс Інвест» та ВАТ «Кредитпромбанк». Умовами п. 4.2 кредитного договору, викладеним у додатковій угоді № 4 від 27.04.2006 р. передбачено, що: « 4.2. Основним забезпеченням погашення заборгованості за кредитами, що надаватимуться в рамках цього договору, сплати процентів та пені є майнове поручительство ВАТ «Запоріжсантехмонтаж» з іпотекою майнового комплексу виробничих приміщень та споруд згідно з Іпотечним договором № 04/08/302/06-КЛТвід 13.03.2006р.». Відповідно до іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено сторонами пунктом 2.10 розділу «Основні умови договору», згідно якого «Звернення стягнення на майно відбувається у відповідності до умов розділу п. 4 цього договору». В свою чергу, розділом 4 іпотечного договору передбачено, що: «П. 4.1. «За рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання боржником зобов'язань за договорами, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовленні виконанням умов цього договору. ОСОБА_6 набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов договорів, або іпотекодавцем умов цього договору. При настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпеченні іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог; дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Перебіг тридцятиденного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправлення іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням іпотекодавця зазначеним у цьому договорі. Ціна договору купівлі-продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної у п. 1.4 даного договору. У разі не досягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки суб'єктом оціночної діяльності, визначеного іпотекодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України» нарівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткові незалежної експертної оцінки. Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя». Таким чином, в спірному договорі іпотеки сторонами не передбачено такого способу звернення стягнення як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, а також позивачем, в порушення вимог ст. ст. 32 - 34 ГПК України, не надано доказів того, що виконання пункту 4.3 іпотечного договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця. В той же час, тут же, передбачено (п. 4.3), що «ціна договору визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4 даного договору», в якому вказується, що «Заставна вартість майна за згодою сторін складає 2112 233 доларів США» (додаткова угода №1 від 11.05.2007 р. до іпотечного договору). Отже, ціна майна предмету іпотеки, погоджена сторонами та розрахована на день подання позову в гривневому еквіваленті, складає: 55 845 750,73 грн. (по курсу 26,4392 грн. за долар США), що у повному обсязі задовольняє вимоги, передбачені кредитним договором. Крім цього, п. 4.5 іпотечного договору передбачено, що «Реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладання від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеним Законом України «Про іпотеку». У зв'язку з викладеним звертаємо увагу суду, що пропозиція щодо позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки до відповідача не надходила, що порушує як умови іпотечних договорів, так і вимоги Закону «Про іпотеку». Таким чином, умовами іпотечного договору, за відсутності позасудового врегулювання, передбачено»прийняття судового рішення, постановленого згідно вимог Закону України «Про іпотеку», стаття 1 якого (Визначення термінів) передбачає, що: «У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом». З аналізу цієї норми та практики застосування забезпечення грошового зобов'язання слідує висновок, що таке забезпечення має (повинно мати) безумовно більшу вартість ніж зобов'язання, ним забезпечене. Вказані висновки спливають також з вимог ст. 7 Закону (Вимоги, які забезпечуються іпотекою), згідно якої: «Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки». Розділом V Закону про іпотеку (Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки) передбачено вичерпний перелік таких способів, а саме: позасудове врегулювання (ст. 36), передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (ст. 37), право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки (ст. 38) та реалізація предмета іпотеки за рішенням суду (ст. 39). Зазначені вище вимоги закону передбачені, також, окремою статтею цього розділу (ст. 33 -Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки): «Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя». З огляду на вимоги цього розділу необхідно зазначити, що позасудове врегулювання (ст. 36), яким передбачено, що «Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; Крім цього, згідно ст. 37 Закону «ОСОБА_6 може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання». 2. У зв'язку з тим, що представником ПАТ «Запоріжсантехмотнаж» у попередніх судових засіданнях на підставі довіреності був ОСОБА_3, у відповідності до ст. ст. 22, 28 ГПК України ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» повідомляє, що з 30.03.2016 р. повноважним представником ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» в справі є ОСОБА_7 Таким чином, повноваження представника ОСОБА_3 в цій справі з 29.03.2016 р. є припиненими. На підставі викладеного вище, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та відповідно до ст.ст. 77, 82 ГПК України, ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» просить суд у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» відмовити у повному обсязі.

ТОВ „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресур-Інвест та ПСП Деметра08.04.2016р. надали суду додаткові заперечення на позов, де вказали наступне: Ознайомившись, в черговий раз, з матеріалами справи, відповідач 1 та відповідач 3 вважає необхідним звернути увагу суду, що основними умовами іпотечних договорів (розділ 2) та правами і обов'язками сторін (розділ 3) сторони договору обумовили підстави та обставини за яких іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що кореспондується, в свою чергу, з вимогами ч. 1 ст. 35 Закону «Про іпотеку» згідно якої: «У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору». В той же час, в матеріалах справи відсутні вимоги позивача, які б відповідали вимогам іпотечних договорів (п. 4.3) та приписам закону (ст. 35 Закону про іпотеку), адже в своїх Листах-вимогах №18.2-566, №18.2-569 від 18.09.2013 р. до відповідачів ПАТ «Дельта Банк» попередив, що «Відповідно до положень ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також; витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У зв'язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 буде вимушений здійснити ряд наступних заходів: 1. Звернення до суду з позовом щодо погашення всієї суми заборгованості (в т. ч. штрафних санкцій за весь період прострочки, пені, інфляційних збитків, судові витрати). 2. Організація виконавчого провадження, накладання арешту на належне позичальнику майно та його примусова реалізація за рахунок позичальника. Для мирного врегулювання даного питання просимо здійснити погашення простроченої заборгованості, прострочених процентів, штрафів, пені планового платежу за кредитом та нарахованих відсотків (уразі їх наявності) та зв'язатися з співробітниками банку. В іншому випадку кредитор буде змушений звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду в порядку встановленому чинним законодавством». Аналогічні обставини викладені позивачем і в його Претензії від 18.09.2013 р. №18.2-565, згідно якої останній зазначив, що: «За рахунок майна ОСОБА_6 має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання Боржником зобов'язань за Договорами, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на ОСОБА_6, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовленні виконанням умов цього договору. Зазначені умови Кредитного договору та іпотечних договорів в повній мірі відповідають ч. 1, З ст. 33 Закону України «Про іпотеку» згідно з якими у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель справі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, пропонуємо розглянути претензію в строки передбачені ГПК та сплатити заборгованість в розмірі 47 001 064,57 грн. та 319 166,52 доларів США, а також пеню, комісії, штрафні санкції та проценти, які будуть донараховані на дату погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору. Просимо врахувати наші прохання та пропозиції, в іншому випадку кредитор буде вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду в порядку встановленому чинним законодавством та/або примусово звернути стягнення на предмет іпотеки, з покладанням на вас оплату витрат, пов'язаних з реалізацією предметів іпотеки. Про результат розгляду претензії просимо повідомити нас відповідно до вимог ст.ст. 7,8 ГПК». Таким чином, у вказаних вище вимогах та претензії позивача відсутні посилання на умови іпотечних договорів, в тому числі, суттєва умова щодо встановлення строку (30 днів), що свідчить про їх невідповідність цим договорам. З аналізу вказаних вище вимог позивача слідує висновок, що останнім не виконано умов, передбачених як спеціальним Законом України «Про іпотеку», так і умовами Іпотечних договорів, адже і ст. 590 ЦК України (Звернення стягнення на предмет застави) передбачає, що: «Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом», тобто саме Договором було передбачено настання обставин за яких заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (строк не менше 30 днів). В свою чергу відповідно до Розділу 3 спірних договорів (Права та зобов'язання сторін), зокрема, статтею 3.2.1 передбачено, що, ОСОБА_6 має право: «Звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості Іпотекодавця та/або Боржника за Договором у разі набуття такого права згідно розділу 4 цього Договору». Таким чином, в цьому випадку, суттєвою і визначальною обставиною є час та підстави набуття ОСОБА_6 права на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Додатково до вказаного вище необхідно зазначити, що ст. 24 Закону про іпотеку передбачає, в тому числі, що: «ОСОБА_6 зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням». Зі змісту вказаної норми права можна дійти висновку, що іпотекодержатель, за умови відсутності такого повідомлення про здійснення відступлення права вимоги, втрачає право вимоги до іпотекодавця. Аналогічні вимоги передбачені і п. 7.6 договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.06.2013 р., укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» згідного якого: «Сторони домовились, що Покупець (ПАТ «Дельта Банк») зобов'язаний: надіслати кожному позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги, що стосується кредитного договору, стороною якого є такий позичальник, в порядку встановленому чинним законодавство та надіслати кожній особі, що надає забезпечення, повідомлення про відступлення права вимоги в порядку, встановленому чинним законодавством». Таким чином, в порушення зазначених вище вимог закону та умов договорів вказане вище повідомлення про відступлення права вимоги іпотекодавцям надіслано не було, а повідомлення про відступлення на адресу ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» надіслано попереднім іпотекодержателем (ПАТ «Кредитпромбанк») 27.06.2013р., тобто вже після спливу п'ятиденного строку передбаченого як законом так і договором. 2. Додатковим договором №8 до Іпотечного договору №04/08/303/06-КЛТ (ОСОБА_8. 101, т. 1) укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест», сторони змінили предмет забезпечення зобов'язань Відповідача, виклавши «Терміни та визначення» договору у наступній редакції: Термін - Кредитний договір. Кредитний договір №04/4-КЛТ -05 від 28.04.2005р., укладений між ОСОБА_6 та Іпотекодавцем., тобто вказаним додатковим Договором сторони змінили підстави виникнення зобов'язань відповідача, ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест». Таким чином, останнім додатковим договором до іпотечного договору №04/08/303/06-КЛТ від 27.04.2006 р., сторони змінили основний (кредитний) договір, забезпеченням якого є цей спірний Іпотечний договір, у зв'язку з чим зобов'язання ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» перед ПАТ «Дельта Банк» по вказаному вище Іпотечному договору є припиненими. Вказані обставини справи (письмові докази) у повному обсязі відповідають вимогам ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, згідно якої «Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін». У зв'язку з тим, що додаткові договори (угоди) укладені між ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» та ПАТ «Кредитпромбанк» мали своєю метою внесення певних, погоджених сторонами змін до Іпотечного договору, вважаємо, що зміни, внесені останнім додатковим договором (№8) до нього мають вирішальне значення для обґрунтування та прийняття судового рішення, адже будь-який правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, зміни внесені в іпотечний договір №04/08/303/06-КЛТ, укладений між ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» та ПАТ «Кредитпромбанк» припинили зобов'язання ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» перед ПАТ «Дельта Банк». Посилання позивача (ОСОБА_8. 73, т. 4), що вказаний додатковий договір було укладено, начебто, з перевищенням повноважень певних осіб і є нікчемним, не підтверджено належними доказами, а отже не може спростувати умови викладені в додатковому договорі №8. 3. В обґрунтування своїх вимог щодо необхідності звернення до суду з позовом, що розглядається по цій справі позивач стверджує, що відповідачі перешкоджали йому здійснити позасудове звернення стягнення на предмети іпотеки, не підтверджуючи це жодним доказом. В той же час, рішенням ВГСУ по справі №908/3450/15 від 16.03.2016р. встановлено, що позивачем за аналогічних обставин «в порушення вимог ст. ст. 32 - 34 ГПК України, не надано доказів того, що виконання пункту 4.3 іпотечного договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця. При цьому, Верховний Суд України в постанові від 21.03.2011 у справі № 15/27, якою була скасована постанова Вищого господарського суду України, та в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірність задоволення вимоги банку щодо визнання права власності на предмет іпотеки, зазначив, що позивачем не було проведено відповідних дій щодо реалізації предмету іпотеки згідно з умовами договору», тобто позивач повинен вказати які саме дії Відповідача унеможливлювали-звернення стягнення на предмети іпотеки. Вказані вимоги, на нашу думку, в повному обсязі співвідносяться із умовами Іпотечного договору, укладеного з ПСП «Деметра», якими передбачено, в тому числі, набуття права власності на майно. В той же час, погодитись з вимогами Позивача, в частині виконання договірних умов з ПСП «Деметра» не вважає можливим, з підстав передбачених зазначеними вище вимогами закону та договору, які не були виконанні Позивачем. Крім цього, вирішуючи питання про передачу такого права власності на спірне майно Суд не може, на нашу думку, постановити законне рішення, адже ціна предмету іпотеки на час прийняття рішення може бути прийнята виключно відповідно до умов п. 1.4 договору іпотеки (1 22 429 доларів США в перерахунку в гривню України на час прийняття рішення). У зв'язку з викладеним звертаю увагу суду, що застосування п. 1.4 договору іпотеки можливе виключно за умови укладання договору купівлі-продажу за згодою сторін (останній абзац п. 4.3 Договору), тобто застосування такої ціни предмету іпотеки не передбачено у випадку набування права власності на майно. В свою чергу, згідно вимог позивача, викладених в Заяві про зміну предмету спору №18.2-202 від 07.04.2015р., останній просить суд звернути стягнення за іпотечними договорами на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на них за ПАТ «Дельта Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості. Таким чином, виходячи з позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», не можливо встановити вартість задоволених судом позовних вимог, тобто, фактично відсутня ціна позову, адже позовна заява містить виключно розрахунок заборгованості за кредитним договором і не містить вимоги стягнення певної суми грошових коштів, які б можна було вважати беззаперечною щодо врахування в якості часткового погашення заборгованості. Наявні в матеріалах справи звіти про незалежну оцінку предметів іпотеки від 11.08.2015 р. та 12.08.2015р. не можуть слугувати в якості вартості предметів іпотеки зв'язку з тим, що строк їх застосування сплинув через 6 місяців після їх складання (том 8, аркуш 94, 227). Крім цього, заперечуючи проти позовних вимог щодо визнання права власності за Позивачем на предмети іпотеки (ПСП «Деметра»), необхідно зазначити, що умовами договору не передбачено набуття такого права в рахунок часткового погашення заборгованості; навпаки, «За рахунок майна ОСОБА_6 має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, ...» (п. 4.1), «набуває право власності на майно» (п. 4.3), тобто, Іпотечний договір не містить відповідного застереження, у зв'язку з чим, вимога позивача не підлягає задоволенню. Отже, підсумовуючи викладені вище обставини справи, вимоги чинного законодавства та умови Іпотечних договорів, на нашу думку, позовні вимоги Позивача щодо визнання права власності на предмети іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором є прихованою формою зміни, передбачених сторонами, умов іпотечних договорів, адже словосполучення «за рахунок майна» (п. 4.1 договорів) означає, взаємозалік взаємних вимог за певних умов та у повному обсязі. 4. Згідно матеріалів справи Кредитний договір та всі Додаткові угоди до нього підписані Керуючим Запорізької філії ВАТ «Кредитпромбанк» ОСОБА_8 та його заступником ОСОБА_9, як і копія Додаткової угоди №68 від 08.12.2010 р. надана Позивачем на адресу ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест». В той же час, в матеріалах справи міститься зазначена додаткова угода підписана іншими особами, повноваження яких не встановлено. Крім цього, оригінал Кредитного договору, що знаходиться у ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» містить в собі зазначену Додаткову угоду підписану лише ОСОБА_9 за відсутності підпису та печатки Генерального директора ТОВ «ЗППЗМР «Ресурс-Інвест» ОСОБА_10 Таким чином, вказані обставини також не підтверджують безспірність вимог позивача. 4. В підтримку обставин, викладених в запереченнях відповідачів, надаємо до суду, в тому числі рішення господарського суду Запорізької області від 07.10.2016 р. по справі №908/4694/15, яке набрало законної сили та не було оскаржено позивачем (ПАТ «Дельта Банк»), на підставі викладеного вище та відповідно до ст. 82 ГПК України, відповідач 1 та відповідач 3 просить суд в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовити у повному обсязі.

ПАТ „Запоріжсантехмонтаж надало суду додаткові заперечення на позов № 42 від 08.04.2016р., де вказало наступне: Основними умовами іпотечного договору (розділ 2) та правами і обов'язками сторін (розділ 3) сторони договору обумовили підстави та обставини за яких іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що кореспондується, в свою чергу, з вимогами ч. 1 ст. 35 Закону «Про іпотеку» згідно якої: « Уразі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш німе тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору». Крім цього, в матеріалах справи відсутні вимоги позивача, які б відповідали вимогам іпотечного договору (п. 4.3) та приписам закону (ст. 35 Закону про іпотеку), адже в своєму листі - вимозі, №18.2-569 від 18.09.2013 р. ПАТ «Дельта Банк» попередив, що «Відповідно до положень ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також; витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У зв'язку з вищенаведеним, банк буде вимушений здійснити ряд наступних заходів: 1.Звернення до суду з позовом щодо погашення всієї суми заборгованості (в т.ч. штрафних санкцій за весь період прострочки, пені, інфляційних збитків, судові витрати). 2. Організація виконавчого провадження, накладання арешту на належне позичальнику майно та його примусова реалізація за рахунок позичальника. Для мирного врегулювання даного питання просимо здійснити погашення простроченої заборгованості, прострочених процентів, штрафів, пені планового платежу за кредитом та нарахованих відсотків (уразі їх наявності) та зв'язатися з співробітниками банку. В іншому випадку кредитор буде змушений звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду в порядку встановленому чинним законодавством». З аналізу вказаних вище вимог позивача слідує висновок, що останнім не виконано умов, передбачених як спеціальним Законом України «Про іпотеку», так і умовами Іпотечних договорів, адже і ст. 590 ЦК України (Звернення стягнення на предмет застави) передбачено, що: «Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом», тобто саме Договором було передбачено настання обставин за яких заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. В свою чергу відповідно до розділу 3 спірних договорів (Права та зобов'язання сторін), зокрема, статтею 3.2.1 передбачено, що, іпотекодержатель має право: «Звернути стягнення на майно з метою погашення заборгованості іпотекодавця та/або боржника за договором у разі набуття такого права згідно розділу 4 цього договору». Таким чином, в цьому випадку, суттєвою і визначальною обставиною є час та підстави набуття іпотекодержателем права на задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки. Таким чином, у вказаній вище вимозі позивача відсутні посилання на умови іпотечного договору, у тому числі, суттєва умова щодо встановлення строку (30 днів), що свідчить про її невідповідність цим договорам. Додатково до вказаного вище необхідно зазначити, що ст. 24 Закону про іпотеку передбачає, в тому числі, що: «ОСОБА_6 зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням». Зі змісту вказаної норми права можна дійти висновку, що іпотекодержатель, за умови відсутності такого повідомлення про здійснення відступлення права вимоги, втрачає право вимоги до іпотекодавця. Аналогічні вимоги передбачені п. 7.6 Договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.06.2013 р., укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» згідного якого: «Сторони домовились, що покупець (ПАТ «Дельта Банк») зобов'язаний: надіслати кожному позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги, що стосується кредитного договору, стороною якого є такий позичальник, в порядку встановленому чинним законодавство та надіслати кожній особі, що надає забезпечення, повідомлення про відступлення права вимоги в порядку, встановленому чинним законодавством». Таким чином, в порушення зазначених вище вимог закону та умов договору вказане вище повідомлення про відступлення права вимоги іпотекодавцям надіслано не було. В обґрунтування своїх вимог щодо необхідності звернення до суду з позовом, що розглядається по. цій справі позивач стверджує, що відповідач перешкоджав йому здійснити позасудове звернення стягнення на предмети іпотеки, не підтверджуючи це жодним доказом. В той же час, Рішенням ВГСУ по справі №908/3450/15 від 16.03.2016 р. встановлено, що позивачем за аналогічних обставин «в порушення вимог ст. ст. 32 - 34 ГПК України, не надано доказів того, що виконання пункту 4.3 іпотечного договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця. При цьому, Верховний Суд України в постанові від 21.03.2011р. у справі № 15/27, якою була скасована постанова Вищого господарського суду України, та в якій суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірність задоволення вимоги банку щодо визнання права власності на предмет іпотеки, зазначив, що позивачем не було проведено відповідних дій щодо реалізації предмету іпотеки згідно з умовами договору». Вказані вимоги, на нашу думку, в повному обсязі співвідносяться із умовами Іпотечного договору, укладеного з ПАТ «ЗСТМ», якими не передбачено, набуття права власності на майно. В той же час, погодитись з вимогами Позивача, в частині виконання договірних умов з ПАТ «ЗСТМ» не вважає можливим, з підстав передбачених зазначеними вище вимогами закону та договору, які не були виконанні Позивачем. Крім цього, вирішуючи питання про передачу такого права власності на спірне майно Суд не може, на нашу думку, постановити законне рішення, адже ціна предмету іпотеки на час прийняття рішення може бути прийнята виключно відповідно до умов п. 1.4 Договору іпотеки (1 200 000 доларів США в перерахунку в гривню України на час прийняття рішення). У зв'язку з викладеним звертаю увагу Суду, що застосування п. 1.4 Договору іпотеки можливе виключно за умови укладання договору купівлі-продажу за згодою сторін (останній абзац п. 4.3 Договору), тобто застосування такої ціни предмету іпотеки не передбачено у випадку набування права власності на майно. В свою чергу, згідно вимог Позивача, викладених в Заяві про зміну предмету спору №18.2-202 від 07.04.2015 р., останній просить Суд звернути стягнення за Іпотечними договорами на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на них за ПАТ «Дельта Банк» в рахунок часткового погашення заборгованості. Таким чином, виходячи з позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», не можливо встановити вартість задоволених Судом позовних вимог, тобто, фактично відсутня ціна позову, адже позовна заява містить виключно розрахунок заборгованості за кредитним договором і не містить вимоги стягнення певної суми грошових коштів, які б можна було вважати беззаперечною щодо врахування в якості часткового погашення заборгованості. Наявні в матеріалах справи звіти про незалежну оцінку предметів іпотеки від 11.08.2015 р. та 12.08.2015 р. не можуть слугувати в якості вартості предметів іпотеки зв'язку з тим, що строк їх застосування сплинув через 6 місяців після їх складання (том 8, аркуш 94, 227). Отже, підсумовуючи викладені вище обставини справи, вимоги чинного законодавства та умови Іпотечних договорів, на нашу думку, позовні вимоги Позивача щодо визнання права власності на предмети іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором є прихованою формою зміни, передбачених сторонами, умов Іпотечних договорів, адже словосполучення «за рахунок майна» (п. 4.1 Договорів) означає, взасмозалік взаємних вимог за певних умов та у повному обсязі. На підставі викладеного вище, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та відповідно до ст. 82 ГПК України, ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» просить суд у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПАТ «Запоріжсантехмонтаж» відмовити у повному обсязі.

За клопотанням позивача строк розгляд справи був продовжений на 15 днів. Провадження по справі неодноразово зупинялось, розгляд справи двічі відкладався.

12.04.2016р. розгляд справи продовжений та прийнято рішення.

В матеріалах справи міститься Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, в якому вказано, що Публічне акціонерне товариство „Запоріжсантехмонтаж (другий відповідач) знаходиться за адресою: Південне шосе, буд. 78, м. Запоріжжя, 69009.

Ухвали суду про поновлення провадження по справі та про відкладення розгляду справи направлялись ПАТ „Запоріжсантехмонтаж за двома адресами: юридична адреса: вул. Південне шосе, буд. 78, м. Запоріжжя, 69008; поштова адреса: вул. Рекордна, буд. 36, м. Запоріжжя, 69035, що підтверджується вихідними реєстраційними номерами, які зазначені на зворотній стороні ухвал, виписками з журналу реєстрації вихідних документів та реєстрами на відправлення кореспонденції.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством звязку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового звязку „Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Таким чином, у суду є достатні докази направлення ухвал другому відповідачу по справі.

Треті особи в судове засідання судом не викликались.

Другий відповідач, повідомлений про місце, день та час розгляду справи, в порядку, передбаченому ГПК України, в судові засідання двічі не зявився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи не надав, проти позову не заперечив.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документі не надані.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши та оцінивши всі матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, першого та третього відповідачів, суд вважає, що уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав:

13.03.2006 року між ВАТ Кредитпромбанк, правонаступником якого є третя особа, та першим відповідачем був укладений кредитний договір № 04/08/06-КЛТ, з додатками та додатковими угодами (надалі кредитний договір).

За умовами п. 1.1 кредитного договору, цим договором були встановлені: процедура та умови надання третьою особою у майбутньому кредитів (траншів) першому відповідачу в межах загальної суми 2 000 000 доларів США 00 центів з можливістю повної або часткової конвертації у гривні, процедура та умови повернення першим відповідачем отриманих кредитів, нарахування та сплати процентів за отриманими кредитами, а також взаємні права та зобов'язання сторін, що виникнуть при наданні третьою особою кредитів.

За умовами п. 1.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди №76 від 12.10.2012р.) (а. с. 90, т. 1) за цим договором банк надає позичальнику кредит у сумі фактичної заборгованості 30 627 200 грн. з кінцевим терміном повернення 14.10.2013р.

Факт надання позивачем позичальнику кредиту підтверджується меморіальними ордерами, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору, зобовязання третьої особи щодо надання кредитів та зобовязання першого відповідача щодо повернення кредитів та сплати процентів, а також інші права та зобовязання сторін, передбачені цим договором, виникають з моменту укладання сторонами додаткових угоди про надання кредитів, які є невідємними частинами цього договору, в сумах, зазначених у таких додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1 цього договору, визначається додатковими угодами, але не пізніше строку, встановленого пунктом 3.4.4 цього договору.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору, підставою для надання кредитів за цим договором є додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання банку письмової заявки позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, рахунок-фактуру).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

На виконання умов договору між третьою особою та першим відповідачем укладались додаткові угоди до кредитного договору № 1 - № 59 щодо надання певних кредитів, та першому відповідачу були перераховані кредитні кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи додатковими угодами та меморіальними ордерами.

Додатковими угодами до кредитного договору сторонами встановлювалась відсоткова ставка за користування кредитом від 14 % до 26 %.

Згідно п. 1.1. кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 76 від 12.10.2012р., за цим договором третя особа гадає кредит першому відповідачу у сумі фактичної заборгованості 30 627 200 грн. з кінцевим терміном повернення 14.10.2013 року.

Відповідно до умов п. 3.4.3 кредитного договору, в редакції угоди до кредитного договору від 25.09.2009р., перший відповідач зобовязався сплатити банку нараховані проценти за кожним кредитом, наданим згідно з додатковими угодами, в передостанній робочий день місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у відповідній додатковій угоді.

За умовами п. 3.4.4 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 76 від 12.10.2012р., в обовязки першого відповідача входить, зокрема, обовязок повністю погасити заборгованість за кредитами у терміни, визначені відповідними додатковими угодами, але у будь-якому випадку не пізніше 14.10.2013 року зі своїх поточних рахунків на рахунки третьої особи, що вказані у додаткових угодах. Датою погашення заборгованості вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки третьої особи, що вказані у додаткових угодах. У разі несвоєчасного повернення кредитів, з наступного дня за датою , яка визначена цим пунктом, розраховується пеня, що передбачена пунктом 3.4.8 цього договору, на суму простроченого платежу.

Згідно з п. 3.4.8 кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами, перший відповідач зобовязався сплатити третій особі пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки ОСОБА_1 банку України, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та /або процентами.

Згідно умов п. 4.1 кредитного договору, усі вимоги третьої особи до першого відповідача, що виникнуть у майбутньому за цим договором та додатковими угодами, укладеними в рамках цього договору , забезпечуються заставою майна та майнових прав, що належать першому відповідачу та третім особам, за укладеними з останніми договорами застави.

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє до повного погашення першим відповідачем кредитів, процентів за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості - і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів.

За умовами п. 5.2 кредитного договору, усі зміни та доповнення до цього договору дійсні лише в тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох сторін, крім випадків, передбачених пунктами 3.1.4. - 3.1.6. цього договору.

Згідно ст. ст. 526 ЦК України та 193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач вказує, що перший відповідач не виконував належним чином свої зобовязання, передбачені умовами кредитного договору, своєчасно та в повному обсязі не проводив сплату кредиту, процентів за користування кредитом, інших платежів, передбачених кредитним договором та додатковим угодами до нього, внаслідок чого заборгованість першого відповідача за кредитним договором становить 51 938 203 грн. 82 коп., яка складається з : заборгованості по кредиту в сумі 30 627 200 грн., заборгованості по процентам в гривнях в сумі 16 964 591 грн. 94 коп., заборгованості по процентам в доларах США в сумі 319 166 грн. 52 дол. США (2 551 097 грн. 99 коп.), пені по кредиту в сумі 719 948 грн. 97 коп., пені по процентам в гривнях в сумі 928 464 грн. 93 коп., пені по процентам в сумі 18 378,58 дол. США (146 899 грн. 99 коп.). Але, вказану заборгованість позивач не підтвердив первинними документами.

Крім цього, відповідно ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону , обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ, який визначається до національної валюти гривні, і чинне законодавство не передбачає встановлення ОСОБА_1 банком України облікової ставки для іноземної валюти, тому пеня має обчислюватися лише у національної валюті України гривні.

За таких підстав, позивач безпідставно нарахував пеню в доларах в сумі 18 378,58 дол. США.

27.04.2006 року між третьою особою та ТОВ „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресурс-Інвест (першим відповідачем) був укладений іпотечний договір № 04/08/З03/06-КЛТ, з додатками та додатковим угодами (надалі іпотечний договір № 303).

Відповідно до розділу „Терміни та визначення іпотечного договору № 303, він укладається з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., і предметом іпотеки є склад зберігання матеріалів, інв. № 0008, що знаходиться за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Макаренка, будинок № 21 (із складовими), та складається з : адміністративна будівля (крепно панельні плити) літера А за планом ділянки, загальною площею - 45,6 кв. м., інвентарний № 1384, у кількості 1 шт.; насосна (цегла), літера Б за планом ділянки, інвентарний № 1385, у кількості 1 шт.; насосна (цегла), літера В за планом ділянки, інвентарний № 1386, у кількості 1 шт.; гараж (метал), літера Г за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; склад (цегла), літера Д за планом ділянки, інвентарний № 1388, у кількості 1 шт.; насосна (цегла), літера Е за планом ділянки, інвентарний № 1387, у кількості 1 шт.; ворота, № 1 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; паркан, № 2 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; ворота, № 3 за планом ділянки, інвентарний № б/н у кількості 1 шт.; майданчик ПММ, № 4 за планом ділянки, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; залізниця, № 5 за планом ділянки, інвентарний № 1389, у кількості 1 шт.; Склад зберігання включає в себе також наступне рухоме майно: ємність 50 м. куб., інвентарний № 1390,407-1414, у кількості 9 шт.; ємність 30 м. куб., інвентарний № 1391, 1406, у кількості 2 шт.; ємність 75 м.куб., інвентарний № 1392-1399, у кількості 8 шт.; ємність 20 м.куб., інвентарний № 1400-1403, у кількості 4 шт.; трубопровід 160 м., інвентарний № 1404, у кількості 1 шт.; шлях об'їзний, інвентарний № 1405, у кількості 1 шт.; насос СИВ-80, інвентарний № 1415, у кількості 1 шт.; насос АСВН8А, інвентарний № 1419-1419, у кількості 2 шт.; шафа електрична, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; лічильний рідини, інвентарний № б/н, у кількості 1 шт.; фільтр ОГИ, інвентарний № б/н, у кількості 2 шт., що належить першому відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1923, право власності зареєстровано згідно витягу з реєстру прав власності, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 21.01.2005р., реєстровий номер 8393614.

Згідно п. 1.4. іпотечного договору № 303, заставна вартість майна за згодою сторін складає 682 657 доларів США 50 центів, що за офіційним курсом ОСОБА_1 банку України станом на 27.04.2006 р. (5,05 грн. за 1 дол. США) складає 3 447 420,37 грн.

Відповідно до п. 2.1. іпотечного договору № 303, він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання іпотекодавцем (першим відповідачем) зобовязань перед іпотекодержателем (третьою особою) за кредитним договором.

16.03.2013 року між третьою особою та першим відповідачем був укладений додатковий договір № 8 до іпотечного договору № 303, яким сторони змінили редакцію розділу „Терміни та визначення договору (т. 1 а. с. 101).

Так, відповідно до розділу „Терміни та визначення іпотечного договору № 303, в редакції додаткового договору № 8 від 16.03.2013 року, іпотечний договір № 303 укладений на виконання кредитного договору № 04/4-КЛТ-05 від 28.04.2005 року, укладеного між третьою особою та першим відповідачем.

З вищевикладеного вбачається, що додатковим договором №8 від 16.03.2013р. сторони вказали, що іпотечний договір № 303 укладений на виконання іншого кредитного договору, а саме: кредитного договору № 04/4-КЛТ-05 від 28.04.2005 року.

Кредитний договір № 04/4-КЛТ-05 від 28.05.2005 року не є предметом розгляду у даній справі, заборгованість за ним не нараховується позивачем та не стягується з першого відповідача.

Крім того, вказаний кредитний договір № 04/4-КЛТ-05 від 28.05.2005 року не був переданий від третьої особи на користь позивача за умовами договору купівлі продажу права вимоги від 19.06.2013 року, укладеного між третьою особою (продавець за договором) та позивачем (покупцем за договором).

Отже, позивач безпідставно посилається на іпотечний договір № 04/08/303/06-КЛТ від 27.04.2006 року, як на підставу для звернення стягнення на майно першого відповідача для задоволення своїх вимог по кредитному договору № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006 року.

Більш того, розділом 4 іпотечного договору визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, п. 4.1 іпотечного договору передбачено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із простроченням виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, витратами повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

В п. 4.2 іпотечного договору сторони передбачили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою , не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

-від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Перебіг тридцяти денного строку починається з наступного дня, після календарної дати вручення особисто директору (або особі, що виконує його обовязки) повідомлення про свій намір укласти договір купівлі продажу майна, або отримання іпотекодавцем такого повідомлення направленого рекомендованим листом.

Ціна договору купівлі продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки субєктом оціночної діяльності, визначеного іпотекодержателем самостійно та визначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 року № 2658-111 на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки.

Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.4 іпотечного договору у випадку, коли виконання пункту 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т. ч. звернутися у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Пунктом 4.5 сторони передбачили, що реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладання від свого імені договорів купівлі продажу майна з третіми особами, а у разу звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса в порядку, визначеному Законом України Про іпотеку. Ціна майна, в разі його продажу визначається в розмірі 3 447 420 грн. 37 коп.

26.04.2006 року між третьою особою та ВАТ „Запоріжсантехмонтаж (другим відповідачем) був укладений іпотечний договір № 04/08/302/06-КЛТ, з додатками та додатковим угодами (надалі іпотечний договір № 302).

Відповідно до умов розділу „Терміни та визначення іпотечного договору № 302, в редакції додаткового договору № 8 від 18.03.2013р., він укладається з метою забезпечення виконання зобов'язань першого відповідача за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., і предметом іпотеки є майновий комплекс виробничих приміщень та споруд, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, пров. Тамбовський (вул. Промислова), буд. 1, та складається з: Головний промисловий корпус (крупнопанельні, цегла), інв. № 1-01з; побутові приміщення (крупнопонельні, цегла), інв. № 1-05з, за планом земельної ділянки Т,Т-3, загальною площею 6468,0 кв. м., у кількості 1 шт.; Пункт прохідної (цегла), за планом земельної ділянки Р, інв. № 1-02з, загальною площею 24,5 кв.м., у кількості 1 шт.; Склад кисню (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-03з; центральний склад (цегла, крупнопанельні), інв. № 1-04з, за планом земельної ділянки К1,К, загальною площею 654,6 кв.м., у кількості 1 шт.; Склад ПММ (цегла), за планом земельної ділянки Ф, інв. № 1-06з, загальною площею 34,7 кв. м., у кількості 1 шт.; Будівля трансформатної підстанції (цегла), за планом земельної ділянки П, інв. № 1-07з, у кількості 1 шт.; Головний виробничий корпус (бетонні плити), за планом земельної ділянки Б, інв. №3-01з, загальною площею 2157,1 кв. м., у кількості 1 шт.; Побутові приміщення (бетонні плити), за планом земельної ділянки А-3, інв. № 3-02, загальною площею 1596,6 кв. м., у кількості 1 шт.; Підземна стоянка для електрокар (збірні залізобетонні блоки), за планом земельної ділянки З, інв. № 3-04з, загальною площею 343,2 кв. м.; у кількості 1 шт.; Будівля дільниці пластичних (крупнопанельні), за планом земельної ділянки Щ, інв. № 3-05з, загальною площею 919,5 кв. м., у кількості 1 шт.; що належить другому відповідачу на праві власності на підставі наказу за № 955 регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, виданого 09.08.1995 р., переліку нерухомого майна від 21.09.1999 р. та зареєстрована згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 08.08 2001 р., записано в реєстрову книгу № 8, за реєстровим № 1449.

Відповідно до п. 1.4. договору № 04/08/302/06-КЛТ, заставна вартість майна за згодою сторін складає 1200000 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом ОСОБА_1 банку України станом на 26.04.2006 р. (5,05 грн. за 1 дол. США) складає 6060000 грн.

Розділом 4 іпотечного договору визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, п. 4.1 іпотечного договору передбачено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із простроченням виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, витратами повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

В п. 4.2 іпотечного договору сторони передбачили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця та боржника про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою , не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

-від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Перебіг тридцяти денного строку починається з наступного дня, після календарної дати вручення особисто директору (або особі, що виконує його обовязки) повідомлення про свій намір укласти договір купівлі продажу майна, або отримання іпотекодавцем такого повідомлення направленого рекомендованим листом.

Ціна договору купівлі продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки субєктом оціночної діяльності, визначеного іпотекодержателем самостійно та визначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 року № 2658-111 на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки.

Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.4 іпотечного договору у випадку, коли виконання пункту 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т. ч. звернутися у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Пунктом 4.5 сторони передбачили, що реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладання від свого імені договорів купівлі продажу майна з третіми особами, а у разу звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса в порядку, визначеному Законом України Про іпотеку. Ціна майна, в разі його продажу визначається в розмірі 6 060 000 грн. 00 коп.

11.09.2007 року між третьою особою та Приватним сільськогосподарським підприємством „Деметра (третім відповідачем) був укладений іпотечний договір № 04/08/І03/06-КЛТ, з додатками та додатковим угодами (надалі іпотечний договір № І03).

Відповідно до умов розділу „Терміни та визначення іпотечного договору № І03, в редакції додаткового договору № 6 від 19.03.2013р., він укладається з метою забезпечення виконання зобов'язань першого відповідача за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., і предметом іпотеки є автозапровочна станція, що знаходиться за адресою: Запорізька обл., Приморський район, місто Приморськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 12, літ. а та належить третьому відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2003 р., серії САА № 487054, виданого на підставі рішення Приморської міської ради від 17.04.2003 р. № 97 та зареєстрованого в Приморському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації 05.05.2003 року в реєстраційній книзі № 1 за реєстраційним № 73. Автозаправочна станція складається з: будівлі АЗС цегляної, обшитої дюбонтом, зазначеного на плані літерою А, загальною площею 59,9 кв. м.; навісу, зазначеного на плані літерою Б; майданчику під ємкостями, зазначеного на плані до літери В; замощення, зазначеного на плані І; тротуару, зазначеного на плані II; ґанку, зазначеного на плані до А; козирку зазначеного на плані до А., шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчого провадження, відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 1.4. іпотечного договору № І03, заставна вартість майна за згодою сторін складає 1 221 429 доларів США 00 центів, що за офіційним курсом ОСОБА_1 банку України станом на 11.09.2007 р. (5,05 грн. за 1 дол. США) складає 6 168 216,45 грн.

Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із п. п. 4.1, 4.2 іпотечного договору № 303, іпотечного договору № 302 та іпотечного договору № І03, за рахунок майна третя особа має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання першим відповідачем зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору. Третя особа набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення першим відповідачем умов кредитного договору, або іпотекодавцем (першим, другим або третім відповідачами, відповідно дол. договорів) умов цього договору.

Розділом 4 іпотечного договору визначений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, п. 4.1 іпотечного договору передбачено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку із простроченням виконання боржником зобовязань за кредитним договором, витратами повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

В п. 4.2 іпотечного договору сторони передбачили, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору.

Відповідно до п. 4.3 іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою , не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

-набуває право власності на майно;

-від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Перебіг тридцяти денного строку починається з наступного дня, після календарної дати вручення особисто директору (або особі, що виконує його обовязки) повідомлення про свій намір укласти договір купівлі продажу майна, або отримання іпотекодавцем такого повідомлення направленого рекомендованим листом.

Ціна договору купівлі продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4 даного договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки субєктом оціночної діяльності, визначеного іпотекодержателем самостійно та визначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 року № 2658-111 на рівні не нижче звичайної. В разі зниження вартості майна іпотекодержатель вправі здійснити переоцінку вартості майна, шляхом проведення додаткової незалежної експертної оцінки.

Умови цього пункту мають силу договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 4.4 іпотечного договору у випадку, коли виконання пункту 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т. ч. звернутися у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Пунктом 4.5 сторони передбачили, що реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладання від свого імені договорів купівлі продажу майна з третіми особами, а у разу звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса в порядку, визначеному Законом України Про іпотеку.

20.06.2013р. між ОСОБА_1 банком України (далі НБУ, заставодержатель) та ПАТ Дельта Банк (далі банк, заставодавець) був укладений договір застави майнових прав №01/ЗМП-1, за умовами якого НБУ було передано в заставу майнові права, серед інших, за кредитним договором №04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., укладеним з ТОВ ЗППЗМР Ресурс Ін вест.

Зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечуються договорами іпотеки № 04/08/З03/06-КЛТ від 27.04.2006р., № 04/08/З02/06-КЛТ від 26.04.2006р., № 04/08/І03/06-КЛТ від 11.09.2007р.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

19.06.2013 року між ПАТ Кредитпромбанк (продавцем за договором, третьою особою по справі) та позивачем (покупцем за договором) був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, зареєстрований в реєстрі за № 1360 (надалі договір купівлі-продажу).

Відповідно до умов п. 2.1 договору купівлі-продажу третя особа за цим договором погодилась продати (відступити) права вимоги та передати їх позивачу, а позивач за цим договором погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Згідно з п. 1.1 договору купівлі-продажу, загальна купівельна ціна за договором є сумою всіх купівельних цін за права вимоги, зазначених у додатку № 1, та становить 1 765 422 426 (один мільярд сімсот шістдесят пять мільйонів чотириста двадцять дві тисячі чотириста двадцять шість) грн. 12 коп.

В п. 2.3 договору купівлі-продажу визначено, що права вимоги переходять від третьої особи до позивача (далі - відступлення), та обовязки третьої особи передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання третьою особою та позивачем ОСОБА_11 приймання-передачі прав вимоги.

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

19.06.2013 року позивачем та третьою особою було підписано додаток № 1 до договору купівлі-продажу, в якому вказаний перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги, серед яких містяться кредитний договір № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., іпотечні договори № 04/08/303/06-КЛТ від 27.04.2006р., № 04/08/302/06-КЛТ від 26.04.2006р. та № 04/08/І03/06-КЛТ від 11.09.2007р.

На виконання умов договору купівлі-продажу, третя особа підписали акт приймання передачі прав вимоги від 19.06.2013 року, в п. 2 якого вказано, що згідно з п. 2.3 договору третя особа передала, а позивач прийняв права вимоги, визначені у додатку до цього акту (який є його невідємною частиною), що посвідчує факт здійснення відступлення (т.3, ар. с. 7).

Таким чином, позивач набув статусу нового кредитора за кредитним договором № 04/08/06-КЛТ від 13.03.2006р., укладеним між третьою особою та першим відповідачем.

Відповідно до умов п. 7.6 договору купівлі продажу, сторони домовились, що покупець (позивач по справі), зобовязаний надіслати кожному позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги, що стосується кредитного договору, стороною якого є такий позичальник, в порядку, встановленому чинним законодавством, та надіслати кожній особі, що надає забезпечення, повідомлення про відступлення права вимоги, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною 2 ст. 24 Закону України Про іпотеку встановлено, що іпотекодержатель зобовязаний письмово у пятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобовязанням.

Покупець (позивач по справі) не направляв іпотекодавцям повідомлення про відступлення права вимоги.

Фактично повідомлення № 2/01-17/6423 від 26.06.2013 року про відступлення права вимоги та повідомлення № 1889/204-007354-001 від 21.06.2013 року, були направлені тільки першому відповідачу, і не покупцем (позивачем по справі), а ПАТ Кредитпромбанк. Вказані повідомлення були отримані першим відповідачем 01.07.2013 року., про що свідчать відповідні відмітки про отримання на повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Слід вказати, що вказані повідомлення були направлені після спливу пятиденного строку, встановленому ч.2 ст. 24 Закону України Про іпотеку.

Другому та третьому відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги взагалі не направлялись ПАТ Дельта Банк.

Згідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач не виконав умови п. 7.6 договору купівлі продажу, повідомлення про відступлення права вимоги відповідачам не направив.

Крім цього, відповідно до ст. 7 Закону України Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 35 Закону України Про іпотеку, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В ст. 37 Закону України Про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Однак, іпотечні договори № 04/08/303/06-КЛТ від 27.04.2006р. та №04/0/З02/06-КЛТ від 26.04.2006р. не містять такого застереження як набуття права власності на предмет іпотеки.

За таких підстав, позивач безпідставно просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на майно ТОВ „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресурс-Інвест та ВАТ „Запоріжсантехмонтаж.

Таке застереження є лише в іпотечному договорі №04/08/І03/06-КЛТ від 11.09.2007р., який був укладений з Приватним сільськогосподарським підприємством Деметра.

Однак, позивач не довів суду, що він відповідно до п. 4.3 договорів іпотеки за 30 календарних днів попередив іпотекодавців Приватне сільськогосподарське підприємство Деметра та ВАТ „Запоріжсантехмонтаж про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (не надав суду таке попередження та докази дати направлення або вручення їх іпотекодавцям). В листах вимогах №18.2-566 від 18.09.2013р. та 3 18.2-569 від 18.09.2013р., які позивач надіслав Приватному сільськогосподарському підприємству Деметра та ВАТ „Запоріжсантехмонтаж, позивач попереджає їх лише про те, що у разі не виконання зобовязань, банк буде змушений звернутися до суду з позовом щодо погашення всієї суми заборгованості.

Фактично позивач лише ТОВ „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресурс-Інвест направив претензію №182-565 від 18.09.2013р., в який вказав, що якщо іпотекодавець не сплатить заборгованість в розмірі 47 001 064 грн. 57 коп., то позивач буде змушений звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Але, в претензії №182-565 від 18.09.2013р. не вказано, що позивач буде змушений звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

І лише 23.02.2016р. позивач направив ТОВ „Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами „Ресурс-Інвест та ПСП Деметра претензії за №02.3-313 , де вказано, що у разі не погашення заборгованості протягом 30 календарних днів , банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, однак при цьому, не вказано, що шляхом визнання права власності.

Але, процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки позивач розпочав раніше ніж направив вказані вище претензії №02.3-313 від 23.02.2016р.

Крім цього, відповідно до п. 4.4 договорів іпотеки іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т. ч. звернутися у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду лише у випадку, коли виконання пункту 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця.

Позивач не довів суду, що виконання пункту 4.3 договору унеможливлюється діями або бездіяльністю саме іпотекодавців. В тому числі позивач не надав суду доказів того, що саме з вини ипотекодавців позивач не зміг продати майно третім особам. Також позивач не надав доказів того, що позивач надавав іпотекодавцям згоду на реалізацію майна третім особам та не надав доказів того, що з вини ипотекодавців позивач не зміг надати іпотекодавцям згоду на реалізацію майна третім особам.

Подача відповідачами позовів до суду ні яким чином не доводить те, що вказаними діями відповідачі не дали позивачу можливості від свого імені продати майно третім особам і спрямувати отримані кошти на задоволення своїх вимог, та що вказані дії відповідачів позбавили позивача права дати іпотекодавцям згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погоджених з ним.

Таким чином, у позивача відсутні підстави для звернення стягнення на майно іншим способом, в тому числі у позивача відсутні підстави просити суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

За таких підстав, позивач безпідставно просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на майно відповідачів.

Лише в п. 4.3 іпотечного договору №04/08/І03/06-КЛТ від 11.09.2007р., який був укладений з Приватним сільськогосподарським підприємством Деметра вказано, що при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобовязання, забезпечені іпотекою, не будуть виконанні, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів в тому числі шляхом набуття права власності на майно.

Однак, в п. 4.3 договорів іпотеки вказано, що ціна договору купівля продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь якому разі не менше суми, зазначеної в п. 1.4 іпотечних договорів.

З вищевикладеного вбачається, що ціна, визначена в п. 1.4 договору іпотеки застосовується тільки у випадку укладання договору купівлі продажу.

В даному випадку річ не йде про укладання договорів купівлі продажу, а відповідно не може застосовуватись ціна, зазначена в п. 1.4 іпотечних договорів.

В даному випадку, оскільки річ йде про визнання права власності на предмет іпотеки, слід керуватися спеціальною нормою, а саме ст. 37 Закону України Про іпотеку, де в ч. 3 вказаної статті чітко зазначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеної на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

В п. 4.4.3 Постанови Пленуму ВГСУ №1 від 24.11.2014р. також зазначено, що з урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Субєкт оціночної діяльності ТОВ Е.Р.С.Т.Е. в Звітах про незалежну оцінку вартості іпотечного майна від 12.08.2015р. визначив станом на 11.08.2015р. вартість іпотечного майна Приватного сільськогосподарського підприємства Деметра складає 2 500 000 грн. без врахування ПДВ, вартість іпотечного майна ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» - 2 962 000 грн. без врахування ПДВ, вартість іпотечного майна ВАТ Запоріжсантехмонтаж 16 945 100 грн. без врахування ПДВ.

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України нормативно правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Згідно п. 28 ОСОБА_7 оцінки майна, затвердженої постановою КМУ №1891 від 10.12.2003р. строк дії висновку про вартість майна, складеного для інших випадків проведення оцінки майна, що передбачаються цією методикою, може визначатися органом, що використовує результати такої оцінки, субєктом оціночної діяльності субєктом господарювання, що проводить оцінку, з урахуванням троку експозиції обєкта оцінки, якщо такий строк не визначений законодавством.

Субєкт оціночної діяльності ТОВ Е.Р.С.Т.Е. в Звітах про незалежну оцінку вартості іпотечного майна Приватного сільськогосподарського підприємства Деметра та ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест» від 12.08.2015р. визначив строк дії звітів до 6 місяців з моменту виконання оцінки, в звіті про незалежну оцінку вартості іпотечного майна ВАТ Запоріжсантехмонтаж згідно з чинним законодавством за умови відсутності форс мажорних обставин.

Позивач не вказав яким саме законодавством встановлений строк дії звіту про незалежну оцінку вартості іпотечного майна.

Враховуючи вищевикладене, звіти про незалежну оцінку вартості іпотечного майна не можуть визначати вартість спірного іпотечного майна, оскільки строк їх застосування сплинув.

Слід вказати, що за клопотанням позивача, ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.06.2015. по даної справі була призначена судова будівельно технічна експертиза для визначення початкової (ринкової) ціни предмета іпотеки та початкової (ринкової) ціни реалізації предмета іпотеки. При цьому в судовому засіданні 21.04.2015р. представник позивача пояснив, що ПАТ Дельта Банк своєчасно і в повному обсязі проведе оплату експертизи (а. с. 201-208, т. 5). Але позивач не оплатив вартість експертизи, про що прямо вказав в своєму листі від 20.08.2015р. (а. с. 92, т. 8) та що підтверджується листом Дніпропетровського науково - дослідного інституту судебник експертиз від 21.07. №230823/83-15, в звязку з чим матеріали справи були повернути суду Дніпропетровським науково - дослідним інститутом судебник експертиз без виконання судової експертизи (а. с. 91, т.8).

З всього вищевикладеного вбачається, згідно ч. 3 ст. 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеної на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Але, строк дії Звітів про незалежну оцінку вартості іпотечного майна сплинув, позивач не надав суду нових Звітів про незалежну оцінку вартості іпотечного майна, від проведення судової експертизи позивач відмовився, ціна визначена в п. 1.4 іпотечних договір може застосовуватись лише при укладанні договорів купівлі продажу, про що прямо вказано в 4.3 іпотечних договорів.

За таких підстав, позивач не довів суду вартість предмета іпотеки при набутті у власність предмету іпотеки, а тому позивач безпідставно просить звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки.

Враховуючи все вищевикладене, уточнені позовні вимоги позивача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судовий збір покладається на позивача, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 41 49, 75, 82 85, ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено : 13.04.2016р.

Суддя Л.С. Місюра