ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

24.03.2016р. Справа № 917/263/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Сфера", вул.Фрунзе, 45, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, 22403

до Приватного підприємства "Богдан", пров. Г.Бресту, буд, 93, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 128443,16 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № 200 від 09.03.2016р.

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення заборгованості за Договором дистрибуції №136 від 06.04.2012р. в розмірі 128443,16 грн., із яких: основний борг - 87268,87 грн., 3% річних - 6235,83 грн., інфляційні втрати - 34938,46 грн.

18.03.2016 року директор ТОВ "Еко-Сфера" ОСОБА_2 на виконання вимог ухвали суду подала додаткові документи. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Відповідач повноважного представника у судове засідання не направив, ухвала суду від 25.02.2016 року про порушення провадження у справі яка була направлена на адресу відповідача вказану в позовній заяві (пров. ОСОБА_3, буд, 93, м. Кременчук, Полтавська область,39600) 09.03.2016 року повернулася на адресу суду з відміткою пошти"за закінчення терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, а також достатністю документальних доказів в матеріалах справи для її розгляду по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

06 квітня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю ЕКО-СФ-ЕРА (далі - ТОВ ЕКО-СФ-ЕРА) та приватним підприємством БОГДАН (далі - ПП БОГДАН) було укладено Договір дистрибуції №136 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Постачальник (ТОВ ЕКО-СФ-ЕРА) зобов'язується передавати у власність Дистриб'ютору (ПП БОГДАН) соки, напої, мінеральну воду та інші продовольчі товари (далі - Товар), а Дистриб'ютор зобов'язується приймати Товар та оплачувати його на умовах даного Договору.

Ціна, кількість і асортимент товару, що поставляється вказується в товарно-транспортних або видаткових накладних, які є невід"ємною частиною даного Договору (п.1.2).

Загальна сума Договору складає загальну суму вартості поставленого товару згідно товарно-транспортних накладних (п.3.1)

За умовами п.3.2. Договору, Дистриб'ютор зобов'язаний здійсювати оплату кожної партії поставленого товару на умовах відстрочки платежу на термін 30 (тридцять) календарних днів з дня отримання партії товару.

Днем оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (п.3.3).

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов даного Договору Позивачем був поставлений, а Відповідачем прийнятий товар на загальну суму 117 096,24 грн. відповідно до:

- товарно-транспортної накладної №АМЕС0007633 від 03.12.2013р. на суму 34 669,44 гри.;

- товарно-транспортної накладної №АМЕС0007634 від 03.12.20 і Зр. на суму 34 105,26 грн.;

- товарно-транспортної накладної №АМЕС0008120 від 25.12.2013р. на суму 19 286,82 грн.;

- товарно-транспортної накладної №АМЕС0000179 від 17.01.2014р. на суму 29 034,72 грн.

Як зазначає позивач, з моменту отримання Товару Відповідач здійснив лише часткову оплату отриманого товару в розмірі 29 827, 37 грн.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням Відповідачем в повній мірі взятих на себе зобов'язань згідно з Договором дистрибуції №136 від 06.04.2012р., станом на 16 лютого 2016р., за останнім рахується заборгованість за отриманий товар в розмірі 87 268, 87 грн.

17.04.2015 року Відповідачу була направлена претензія №367 від 16 квітня 2015р. з вимогою погасити, станом на 16 квітня 2015 року, заборгованість за отриманий товар в розмірі 98 268,87 грн., яка залишена ПП БОГДАН без реагування.

Таким чином, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 87 268,87 грн. заборгованості за Договором дистрибуції №136 від 06.04.2012р.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 6 235,83 грн. 3 % річних та 34 938,46 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення, становить 128 443,16 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору постачання, за яким в силу ст. 712 ЦК визначено, що продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 6 235,83 грн. 3 % річних та 34 938,46 грн. інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що останній підлягає задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства «Богдан» (39601, Полтавська область, ОСОБА_4, пров. Героїв Бреста, буд.93; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СФЕРА» (22403, Вінницька область, м.Калинівка, вул.Фрунзе, 45, ) заборгованості за Договором дистрибуції №136 від 06.04.2012р. в розмірі 128443,16 грн., із яких: основний борг - 87268,87 грн., 3% річних - 6235,83 грн., інфляційні втрати - 34938,46 грн., а також витрати по сплаті судового збору 1926,66 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 31.03.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.