ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 р. Справа №917/1284/15

за позовом Приватного підприємства "Глоубкор", вул. Садовського, 8, м. Полтава, 36034

до 1. Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк", вул. Пушкінська, 42/4, м. Київ, 01004

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбудмаш", вул. Садовського, 8, м. Полтава, 36034

про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 35 418,12 грн.

Суддя Погрібна С.В.

Представники:

від позивача: Кузьменко С.В. довіреність №7 від 01.02.2016р.

від відповідача 1: не з"явився

від відповідача 2: не з"явився

Рішення винесене після перерви, оголошеної в судовому засіданні 10.03.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України, про що представники сторін в судовому засіданні були повідомлені під розписку.

Суть спору: Розглядається позовна заява в якій позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму грошових коштів отриманих відповідачем - 1 без достатньої правової підстави в розмірі 35 418,12 грн.

За клопотанням позивача (вхід. №10599 від 21.07.2015р.) (а.с.42) на підставі ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

21.07.2015р. позивач подав клопотання (вхід.10598 від 21.07.2015р.) про витребування у Національного банку України:

- офіційну інформацію про наявність чи відсутність індикативного курсу на 29.12.2014р.;

- офіційну інформацію при наявності індикативного курсу на 29.12.2014р. його показники (курс);

- офіційну інформацію, щодо зазначення яким нормативно-правовим актом України регламентований індикативний курс гривні до іноземних валют;

- офіційну інформацію курсу гривні до російського рубля на міжбанківському ринку України на 29.12.2014р.;

- офіційну інформацію про встановлені курси продажу російського рубля в Україні для юридичних та фізичних осіб на 29.12.2014р.

Вказане клопотання було задоволено ухвалою від 10.09.2015р.

10.09.2015р. від позивача надійшли письмові пояснення (вхід. №13098 від 10.09.2015р. (а.с.84) відповідно до яких повідомив, що в зв"язку з укладенням між ПП "Глоубкор" (позивачем по справі) та ТОВ "Завод Укрбудмаш" (відповідач 2 по справі) Додаткової угоди №1 до Договору поруки №1 від 28.05.2015р., якою було припинено дію даного Договору, на даний час відповідач 2 не виступає поручителем за Договором поруки № від 28.05.2015р. В зв"язку з чим просить суд припинити провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача 2.

24.09.2015р. від позивача до суду надійшло клопотання про витребування у відповідача 1 доказів, яке було задоволено ухвалою від 24.09.2015 року. Одночасно вказаною ухвалою судом було повторно зобов"язано Національного банку України виконати вимоги ухвали суду 10.09.2015р. та надати відповідну інформацію.

07.10.2015р. відповідачем- 1 на виконання вимог ухвали суду від 24.09.2015р. були надані витребувані судом документи.

16.10.2015р. до суду надійшов лист від Національного банку України, відповідно до якого була надана відповідь, щодо вимог ухвали суду від 29.09.2015р.

05.11.2015р. за клопотанням позивача була призначена судова економічна експертиза і зупинено провадження у справі до закінчення проведення експертизи та отримання висновку експерта. Проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса.

На вирішення судового експерта було поставлено питання, щодо визначення відповідності чинному законодавству дій ПАТ "Креді Агріколь Банк", щодо продажу грошових коштів ПП "Глоубкор" в розмірі 1 860 000,00 російських рублів (75% обов"язкової частини надходжень в іноземній валюті) вимогам пункту 2 та підпункту 2 пункту 6 Постанови НБУ "Про врегулювання ситуації на валютному ринку України" №758 від 01.12.2014р."

Оплату експертизи покладено на позивача.

30.11.2015р. до суду надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів у відповідача - 1, необхідних для проведення експертизи по справі №917/1284/15, а саме:

- банківські документи, що документально підтверджують ПАТ "Креді Агріколь Банк" обов'язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України 75 % надходжень в іноземній валюті, а саме: 1860000,00 російських рублів з закордону на користь Приватного підприємства "Глоубкор" (заявки, платіжні доручення, виписки по рахункам, повідомлення, меморіальні ордери);

- банківські документи, що документально підтверджують інші обов'язкові продажі ПАТ "Креді Агріколь Банк" на міжбанківському валютному ринку України 29 грудня 2014 року 75 % надходжень в іноземній валюті (в російських рублях) з закордону на користь інших юридичних осіб (заявки, платіжні доручення, виписки по рахункам, повідомлення, меморіальні ордери).

Суд розглянувши подане клопотання дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі.

Ухвалою від 02.12.2015р. було задоволено клопотання судового експерта, зобов"язано Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (відповідача 1 по справі) надати витребувані судовим експертом документи та зупинено провадження у справі №917/1284/15 до закінчення проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Супровідним листом № 1113 від 30.12.2015 р. (вхід. №405 від 18.01.2016р.) Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса повернуто до господарського суду Полтавської області матеріали справи № 917/1284/15 з висновком судової економічної експертизи № 1113 від 30.12.2015р. (а.с.182-185).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.01.2016р. провадження у справі №917/1284/15 було поновлено.

05.04.2016р. від позивача надійшло клопотання про призначення справи до колегіального розгляду у складі трьох суддів.

Згідно статті 46 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Оскільки категорія та складність справи за період від дня порушення провадження у справі не змінилась, в зв'язку з чим подане клопотання позивача про колегіальний розгляд справи задоволенню не підлягає. Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає з мотивів позовної заяви та письмових пояснень по справі.

Зокрема в обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що працівниками ПАТ "Креді Агріколь Банк", безпідставно з порушенням норм законодавства України було застосовано обмінний курс гривні до російського рубля, за ставкою нижчою ніж встановлена Національним Банком України, що в подальшому призвело до недоотримання позивачем коштів у сумі 35 418,12 грн., а відповідачем - 1 набуття без достатніх правових підстав зазначених грошових коштів.

Крім того, позивач в своїх письмових поясненнях (вхід. №1241 від 02.02.2016р.), в яких стверджує, що із висновком судового експерта погоджується. Представник позивача зазначив, що згідно експертного висновку підтвердження здійснення продажу 75% обов"язкової частини надходжень в іноземній валюті на міжбанківському валютному ринку 1 860 000,00 російських рублів, відсутнє, а даний висновок підтверджує позицію позивача про відсутність виходу відповідача 1 на міжбанківський ринок, для продажу обов"язкової частини надходжень в іноземній валюті, що надійшли на розрахунковий рахунок позивача.

05.04.2016р. від відповідача - 1 надійшло клопотання (вхід. №4215 від 05.04.2016р.) про відкладення розгляду справи в зв"язку з тим, що уповноважений представник знаходиться на лікарняному.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з його відсутністю (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки відповідач - 1 не позбавлений можливості направити іншого повноважного представника та враховуючи закінчення строку вирішення спору, відкладення розгляду справи не є можливим.

В попередніх судових засіданнях представник відповідача - 1 проти задоволення позову заперечував з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву (вхід. №12738 від 04.06.2015р.) (а.с.72-73), додаткових поясненнях (вхід. №1258 від 02.02.2016р.) (а.с.195-196), (вхід № 3967 від 29.03.2016р.) (а.с. 210-213).

Зокрема відповідач - 1 зазначає, що ПАТ "Креді Агріколь Банк" по обов'язковому продажу надходжень ПП "Глоубкор" в іноземній валюті з-за кордону, діяв виключно в межах чинного законодавства України та вимог Національного банку України. Згідно п.9.1 Договору банківського рахунку № 53/142 Банк не несе відповідальність за Договором у разі відсутності його вини. Пункт 9.6 Договору вказує, що Банк не несе відповідальності за будь-який ризик, що виникає в результаті коливання курсів валют, під час виконання міжнародних платежів та валютних операцій, такий ризик (відповідальність) покладається виключно на Клієнта.

За твердженням відповідача 1 позиція позивача не відповідає нормам "Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою" затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005р. №281, а також Постанови "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" від 01.12.2014р. № 758 оскільки жодною нормою даних нормативно-правових актів не передбачено такої умови, що обов"язковий продаж на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, здійснюється виключно за офіційним курсом гривні до іноземних валют, що встановлений Національним банком України. Крім того, відповідач - 1 зазначає, що індикативний курс гривні до іноземних валют є орієнтиром, який банки можуть брати до уваги під час здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України.

Також, відповідачем - 1 були подані письмові пояснення (вхід. №1258 від 02.02.2016р.) щодо експертного висновку, відповідно до яких зазначає, що висновок №1113 від 30.12.2015р. не відповідає вимогам абзацу 4 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012р. №14, Постанові НБУ №281 від 10.08.20105р. та Листу "Про проведення валютних аукціонів" №24-011/64178 від 04.11.2014р., наявним в матеріалах справи доказам, а також ст. 60 ЗУ "Про банки і банківську діяльність".

В судовому засіданні 05.04.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення, додано до справи та повідомлено про дату виготовлення повного тексту рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Приватним підприємством "Глоубкор" (клієнт за Договором; позивач по справі) та Публічним акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк" (Банк за Договором) правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (відповідач по справі - 1), 11.12.2009р. був укладений Договір банківського рахунку №53/142 (далі - Договір) (а.с.11-18).

За умовами даного Договору Банк зобов"язується відкрити Клієнту Поточний рахунок, приймати і зараховувати на Поточний рахунок грошові кошти, що надходять Клієнту, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з Поточного рахунка та проведення інших операцій за Поточним рахунком відповідно до умов даного Договору та вимог законодавства України (п.п.2.1. Договору).

Так на виконання умов Договору було відкрито ПП "Глоубкор" (позивачу по справі) поточний рахунок №7001.

14.06.2010р. було змінено реквізити банку ПАТ "Індустріально-експортний банк" в зв"язку реквізити поточних рахунків, відкритих позивачем згідно Договору банківського рахунку №53/142 11.12.2009р., про що 19.05.2010р. було повідомлено ПП "Глоубкор", що підтверджується наявним у матеріалах справи Повідомленням про зміну реквізитів поточного рахунку №15-172 від 19.05.2010р. (а.с.19).

Так відповідно до вказаного Повідомлення, змінено поточний рахунок у національній валюті №7001 на №1800, та змінено поточні рахунки в іноземній валюті, які були відкриті відповідно до Договору № 53/142 від 11.12.2009 року.

Дія даного договору поширюється на всі Поточні рахунки, відкриті Клієнтом в Банку, окрім карткових та вкладних (депозитних) рахунків (п.п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 4.5.3. Договору, зарахування іноземної валюти на поточний рахунок Клієнта здійснюється відповідно до чинного законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України. Одержані перекази в іноземній валюті Банк зараховує на Поточний рахунок не пізніше наступного Робочого дня після вказаної в Розрахунковому документі Дати валютування та за умови одержання підтвердження від іноземного банку про зарахування цих коштів на кореспондентський рахунок Банку.

26.12.2014 року на розподільчий рахунок № 2061 ПП "Глоубкор" в ПАТ "Креді Агріколь Банк", надійшли кошти в розмірі 2 480 000,00 російських рублів.

Як стверджує позивач, що в подальшому, 29.12.2014 року, працівниками ПАТ "Креді Агріколь Банк" був проведений обов'язковий продаж 75 % надходжень, згідно до вимог Постанови НБУ "Про регулювання ситуації на валютному ринку" від 01.12.2014р. № 758, що складає 1 860 000,00 російських рублів, за курсом - 0,284, який самостійно встановлений працівниками банку.

Загальна сума отриманих коштів від обов'язкового продажу 75 % надходжень в іноземній валюті склала 528 240,00 грн.

Позивач, посилаючись на те, що працівниками банку 29.12.2014 року безпідставно, було реалізовано російський рубль за курсом 0,284 гривні за один російський рубль, в той час коли встановлений курс НБУ на 29.12.2014 року складав 0,303042 гривні за російський рубль. Отже незаконними діями працівників банку було завдано збитків позивачу у розмірі 35 418,12 грн.

28.05.2015р. між ПП "Глоубкор" (позивач по справі) та ТОВ "Завод Укрбудмаш" (відповідач - 2 по справі) був укладений Договір поруки №1 згідно з яким Відповідач - 2 виступив поручителем за виконання обов"язку Відповідача - 1, щодо слати грошових коштів отриманих без достатньої правової підстави у розмірі 35 418,12грн (а.с.20-21).

Позивач вважаючи свої права порушеними звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суму грошових коштів отриманих відповідачем - 1 без достатньої правової підстави в розмірі 35 418,12грн. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до матеріалів справи 11.07.2015р. між ПП "Глоубкор" (позивач по справі) та ТОВ "Завод Укрбудмаш" (відповідач - 2 по справі) була укладена Додаткова угода до Договору поруки №1 від 28.05.2015р., за умовами якої визначено, що цей договір діє до 11.07.2015року.

Оскільки, дія Договору поруки від 28.05.2015р. закінчилася 11.07.2015року то ПП "Глоубкор" (позивач по справі) не має правових підстав для пред'явлення вимоги до ТОВ "Завод Укрбудмаш" (відповідач 2 по справі) про стягнення в солідарному порядку суми грошових коштів отриманих відповідачем 1 без достатньої правової підстави в розмірі 35 418,12грн.

Оскільки, відсутній предмет спору в частині вимог до відповідача-2, провадження у справі в частині вимог до відповідача - 2 суд припиняє на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 ГПУ України, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про безпідставність та необгрунтованість заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Як було встановлено судом, між позивачем та відповідачем - 1 був укладений 11.12.2009р. Договір банківського рахунку №53/142, відповідно до якого між сторонами і виникли зобов"язання.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частинами 1, 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов"язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як зазначалось вище, на рахунок позивача в ПАТ "Креді Агріколь Банк", надійшли кошти в розмірі 2 480 000,00 російських рублів.

За умовами укладеного Договору, а саме п.п. 4.5.3 "Зарахування іноземної валюти на Поточний рахунок", п. 5.1 "Розрахунково-касові операції" (розділ 5 "Валютні операції клієнта"), Банк здійснює дії пов'язані з зарахуванням іноземної валюти чи будь-які інші розрахунково-касові операції за рахунком клієнта в іноземній валюті виключно й відповідно до порядку та умов, передбачених цим Договором, іншими договорами Клієнта з Банком та згідно із законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 14 ст. 7 Закону України "Про Національний банк України" однією з багатьох функцій Національного банку України є здійснення валютного контролю за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

Згідно Постанови правління Національного банку України № 758 від 01.12.2014p., встановлена вимога щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України (далі МВРУ) надходжень в іноземній валюті із-за кордону на юридичних осіб. Зазначені надходження підлягають обов'язкову продажу на МВРУ, у тому числі Національному банку України у розмірі 75 %.

Уповноважений банк зобов'язаний здійснити обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті виключно наступного дня після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок. Решта надходжень в іноземній валюті залишається у розпорядженні юридичної особи і використовується відповідно до правил валютного регулювання.

Згідно до п. 8.2. Договору Банк також зобов'язується виконувати обов'язки передбачені договором № 53/142 в порядку встановленому чинним законодавством та нормативно-правовими актами Національного банку України.

На виконання вимог Постанови Правління Національного банку України №281 від 10.08.2005p., Банк під час функціонування Системи підтвердження угод на МВРУ підтверджує операції за заявами та дорученнями клієнтів, що здійснюється в межах Банку. Зазначені операції підтверджуються за кожною іноземною валютою за загальним обсягом купівлі та/або продажу іноземної валюти за гривні та середньозваженими курсам гривні до іноземної валюти, за якою здійснено ці операції.

Як зазначає позивач відповідачем було здійснено обов"язковий продаж валютних надходжень не за офіційним курсом Національного банку України, а за курсом 0,284, який на думку позивача був встановлений самостійно відповідачем - 1.

Як зазначає відповідач - 1 згідно листа Національного банку України за № 24-011/64178 від 04.11.2014p. встановлено, що Національний банк України публікує середньозважений курс валютних аукціонів, які проводяться з 05.11.2014 p. щоденно (крім святкових і вихідних днів). Середньозважений курс аукціону відіграє роль індикативного валютного курсу долара США до гривні в цей день. Разом з публікацією індикативного валютного курсу долара США Національний банк України повідомляє про індикативні курси інших основних валют, операції за якими проводяться на МВРУ. Данні індикативні курси валют Національний банк України публікує на своїй сторінці в інформаційній системі Thomson-Reuters NBU01. Відповідно, даний індикативний курс гривні до іноземних валют є орієнтиром, який банки беруть до уваги під час здійснення операції на МВРУ.

В зв"язку з чим відповідач - 1 приймаючи до уваги вимогу Національного банку України був вимушений застосовувати тільки передбачений індикативний курс.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист (вих. №40-01033/75411 від 12.10.2015р.) (а.с.143-144) відповідно до якого Національним банком України надано підтвердження наявності станом на 29.12.2014р. індикативного курсу, і показники російського рубля складали 0,284.

Жодних зауважень чи фактів неналежного виконання відповідачем - 1 зобов"язань за Договором банківського рахунку позивачем не надано.

При цьому, позивач вважає, що відповідачем - 1 було безпідставно застосовано обмінний курс гривні до російського рубля, що в подальшому призвело до набуття грошових коштів в сумі 35 418,12грн. відповідачем - 1 без достатніх правових підстав. У зв'язку з чим просить суд стягнути їх з посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи,

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України у справі № 3-129гс14 від 14.10.2014 р., оскільки правовідносини сторін у відповідному спорі регулюються нормами зобов'язального права, - договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивачем не доведено факту отримання відповідачем 1 коштів в сумі 35 418,12грн., у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33-34, 43-44, 49, п.п. 1-1 ст.80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині вимог до ТОВ "Завод Укрбудмаш" (відповідач 2 по справі).

2. У позові Приватного підприємства "Глоубкор" до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.04.2016 року.

Суддя Погрібна С.В.