ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2016 р. Справа № 922/1255/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. № 525Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016 р. у справі № 922/1255/15

за позовом Харківської міської ради, м. Харків

до ФОП ОСОБА_1, м. Харків

про повернення майна та відшкодування доходів

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про зобов'язання повернути в натурі територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради безпідставно набуте майно - земельну ділянку площею 0,0445 га по АДРЕСА_1 та стягнення із фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 62 376,38 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року у позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2015 року касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року у справі №922/1255/15 та рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 62 376,38 грн. і в цій частині направлено справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/1255/15 залишено без змін.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.02.2016 року у справі № 922/1255/15 (суддя Ємельянова О.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач набув майно за існуванням достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству, що, в свою чергу, унеможливлює застосування до даних спірних правовідносин положень ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України. При цьому, наявність правових підстав для набуття спірної земельної ділянки відповідачем свідчить про неправомірність ототожнення позивачем поняття безпідставного набуття майна (земельної ділянки), як підстави застосування положень ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України з не укладенням з боку відповідача договору оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_1

Позивач не погодився з зазначеним рішенням та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, тому він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав (але за відсутності ознак самовільного зайняття).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 28.03.2016 р.

В судове засідання, призначене на 28.03.2016 р. представники сторін не з'явились, причину неявки не повідомили, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляли.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача за відсутності представників сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 31.10.2007 року між Харківською міською радою в особі міського голови (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) на підставі рішення Харківської міської ради від 23.12.2005 року № 257/05, укладений договір оренди землі площею 0,1548 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень строком до 1.04.2012 року, зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в Державному реєстрі земель 20.12.2007 року за № 98 (т. 1, а.с. 51-55).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 24.12.2007 року за № 89, відповідачу передано земельну ділянку в оренду до 1.04.2012 року площею 0,1548 га. (т. 1, а.с.58).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2011 року у справі № 2-5300/11, яке набрало законної сили (т. 1, а.с. 43-44), визнано за відповідачем право власності на реконструйовану нежитлову будівлю літ. "А-1" з цокольним поверхом загальною площею 662,2 кв.м. по АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.09.2014 року (індексний номер документу 27404764) (т. 1, а.с. 27-29).

Як зазначає відповідач, що після припинення орендних відносин він вирішив викупити вказану земельну ділянку, для чого 12.08.2013 року звернувся до позивача з відповідною заявою (т. 1, а.с. 59).

Рішенням Харківської міської ради від 29.10.2014 року № 1681/14 відповідачеві надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею, орієнтовно, 0,0569 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (спортивно-оздоровчий комплекс з підсобними приміщеннями).

30.09.2014 року головним спеціалістом відділу контролю за використанням земель Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель Харківської міської ради були здійснені відповідні заходи контролю за додержанням вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 про що складений акт (т. 1, а.с. 16-17).

Актом обстеження та визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що відповідач з 24.10.2013 року та по теперішній час використовує зазначену земельну ділянку без виникнення права власності, користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статті 125 Земельного кодексу України.

У зв'язку із виявленими обставинами, позивач звернувся до державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про надання інформації відносно оплати відповідачем земельного податку за використання спірної земельної ділянки.

10.10.2014 року листом № 5166/9/20-30-15-03-24 (т. 1, а.с. 21) на вказане звернення було надано відповідь, що актом приймання-передачі № 269/13 від 23.10.13 року земельна ділянка передана відповідачем до земель запасу міста. З 24.10.13 року відповідач плату за землю не нараховує та не сплачує.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області від 13.10.2014 року № 4581/08, станом на 29.12.2012 року, в Управлінні Держземагенства у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування не земельну ділянку по АДРЕСА_1. (т. 1, а.с. 22).

У зв'язку із вищезазначеним позивач наполягає на безпідставному користуванні відповідачем спірною земельною ділянкою, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом.

Позивач зазначає, що наявність на земельній ділянці об'єктів нерухомості, які належать на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей.

Вказане свідчить про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки.

Позивач посилається, що речові права відповідача на земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав, що підтверджується листами Управління Держземагентства у м. Харкові Харківської області від 13.10.2014 року № 4581/08 та Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 12.12.2014 року № 12671/0/225-14 (т. 1, а.с. 22-23).

Відповідач в період з 1.11.2013 року по 31.12.2014 рік не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі.

На думку позивача, не здійснення відповідачем плати за землю у законодавчо встановленому (по звичайним цінам) за використання земельної ділянки призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою та, як наслідок - одержання доходів в результаті використання цієї земельної ділянки.

Розмір доходу (реального набуття відповідача) від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку відповідача, розрахований міською радою в сумі 62 376,38 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю та підтверджується наступним.

Відповідно до листа Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова від 10.10.2014 року № 5166/9/20-30-15-03-24 відповідач, за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 з 24.10.2013 року плату за землю не нараховує та не сплачує (т. 1, а.с. 21).

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а висновки місцевого господарського суду є обґрунтованими та законними, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2015 року касаційну скаргу Харківської міської ради задоволено. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 року у справі №922/1255/15 та рішення господарського суду Харківської області від 12.05.2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 62 376,38 грн. і в цій частині направлено справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області. В іншій частині постанову Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/1255/15 залишено без змін.

В даній постанові зазначено про те, що судами не дано оцінки доводам позивача про те, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, Харківська міська рада фактично була позбавлена права одержати дохід у вигляді орендної плати, який вона могла би отримати в разі своєчасного укладення договору оренди, що завдало їй шкоди у спірній сумі.

Відповідно до статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України в постанові від 29.10.2015 року у справі № 922/1255/15, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, заявлена позивачем вимога ґрунтується на кондікційному зобов'язанні, передбаченому на ст.ст. 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши правовідносини, що склалися між сторонами у справі, вважає, що наведене зобов'язання відсутнє.

Так, статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За таких обставин очевидно, що визначальною підставою для застосування положень статей 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, з урахуванням їх змісту, має бути: а) факт наявності у позивача речових прав на майно (земельну ділянку), яка знаходиться у користуванні відповідача; б) факт несплати відповідачем за користування чужим майном, тобто безпідставне збереження власних активів.

Між тим, матеріали справи свідчать, що земельна ділянка знаходилася у користуванні відповідача на підставі легального правочину (на час винесення даного рішення - у власності).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2011 року набув право власності на реконструйоване нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке розташоване на спірній земельній ділянці, у зв'язку з чим має законодавчо визначене право на земельну ділянку, на якій розташовані його будівлі (т. 1, а.с. 43-44).

На підставі рішення Харківської міської ради від 23.12.2005 року № 257/05, між Харківською міською радою та відповідачем укладений договір оренди землі площею 0,1548 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових приміщень строком до 01.04.2012 року.

Після припинення орендних відносин відповідач здійснював дії, направлені на викуп спірної земельної ділянки.

25.09.2013 року Харківською міською радою надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки із земель територіальної громади м. Харкова із земель житлової та громадської забудови площею, орієнтовно, 0,0569 га за адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" (спортивно-оздоровчий комплекс з підсобними приміщеннями).

Наявні у матеріалах справи документи свідчать, що відповідач враховуючи погіршення фінансового стану, вирішив придбати у власність лише частину спірної земельної ділянки, площею 0,0569 га., у зв'язку із чим рішенням 35 сесії Харківської міської ради №1681 від 29.10.2014 року були частково змінені пункти рішення №1267/13 від 25.09.2013 року та надано дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням нової площі.

Станом на час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки № 52/15 від 28.10.2015 року придбано у власність земельну ділянку площею 0,0569 га. за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 234-238).

Як зазначалося вище, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється збереження майна боржником, яке не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що відповідач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач правомірно набув нерухоме майно (будівлю) і, відповідно, в силу приписів ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, набув речове право на земельну ділянку, що знаходиться під будівлею.

Відносно іншої частини земельної ділянки відповідач здійснив легальні і правомірні дії щодо набуття її у власність, і, в результаті даних дій став власником земельної ділянки площею 0,0569 га. за адресою: АДРЕСА_1.

За таких умов до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи ст. 1212 ЦК України.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що аналогічне тлумачення закону наведено в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 р. у справі №6-88цс13, яка, відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для виконання.

Крім того, така ж правова позиція висловлена у постанові ВГСУ від 06.11.2014 року у справі №922/1087/14, де зазначено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України при розгляді тотожних справ: від 25.08.2015р. у справі №922/913/15; від 27.08.2015р. у справі №922/211/15; від 17.09.2015р. у справі №922/4927/14; ввід 21.10.2015р. у справі №922/5468/14; від 04.11.2015р. у справі №922/2645/14, від 16.03.2016 р. у справі № 922/4929/14.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що застосування 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України в даному випадку є неправомірним.

Крім того, Харківською міською радою не доведено безпідставного збагачення у розмірі 62 376, 38 грн. за період з 01.11.2013 року до 31.12.2014 року користування спірною земельною ділянкою, при цьому позивачем, всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надано доказів, чому саме 01.11.2013 року позивач дізнався або міг дізнатися про безпідставність володіння земельною ділянкою відповідачем, на якій розташований об'єкт нерухомості, придбаний відповідачем у власність.

У відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 62 376,38 грн. не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016 р. у справі № 922/1255/15 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016 р. у справі № 922/1255/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.02.2016 р. у справі № 922/1255/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.