РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016Справа №915/21/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"
До Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення
Простягнення заборгованості
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Дереза Т.І., представник за довіреністю № 07/004-16 від 23.12.2015 р.;
Від відповідача: Баган Т.Г., представник за довіреністю № 6390/9 від 31.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 72 282,07 грн. пені, 119 788,34 грн. інфляційних втрат, 5 411,63 грн. 3 % річних за неналежне відповідачем виконання грошових зобов'язань за договором про постачання електричної енергії від 01.04.2007 № 20046.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду Миколаївської області № 915/21/16 від 06.01.2016, яку призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2016.

Згідно з ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 02.02.2016 справу № 915/21/16 було передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 11.02.2016 справу № 915/21/16 прийнято до свого провадження суддею Мандриченком О.В. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.03.2016.

11.03.2016 від позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог № 07/04-00130 від 09.03.2016.

15.03.2016 в судовому засіданні було розпочато розгляд спору по суті та оголошено перерву до 29.03.2016.

У судовому засіданні, що відбулося 29.03.2016, представники сторін підтримали свої правові позиції у спорі. Так, представник позивача вказуючи на те, що у 2015 році відповідач неналежним чином проводив розрахунки за договором (несвоєчасно, не у повному обсязі перераховував кошти за надані послуги), просив стягнути з нього 71 425,29 грн. пені, 78 667,72 грн. інфляційних втрат та 5 326,30 грн. 3 % річних відповідно до клопотання про зменшення позовних вимог.

Згідно з наявним в матеріалах справи відзивом на позовну заяву, що був поданий до зменшення позовних вимог позивачем, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення вважає невірним розрахунок інфляційних втрат, що був наведений у позовній заяві та безпідставними вимоги про стягнення пені, оскільки редакція договору, що діяла до березня 2015 року не передбачала її нарахування, що прострочення, які мали місце.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "Херсонобленерго") в якості постачальника та Лучівська філія Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в якості споживача 01.04.2007 року уклали договір про постачання електричної енергії № 46, предметом якого визначено постачання електричної енергії споживачу для забезпечення потреб його електроустановок з приєднаною потужністю 1 200 кВт та оплата споживачем постачальнику вартості використаної (купленої) електричної енергії, здійснення інших, визначених договором платежів.

Згідно з п. 9.4 договору він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення та вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про його розірвання або його перегляд.

Додатком № 1 до вказаного договору було оформлено обсяги постачання електричної енергії та потужності протягом року та середньомісячне споживання, додатком № 2 погоджено порядок розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації.

Згідно з додатком № 2 до договору розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника; будь-які рахунки га оплату електричної енергії мають бути сплачені споживачем протягом 5-ти днів з дня виписки рахунку; споживач протягом розрахункового періоду (календарного місяця) здійснює 3 планових платежів у таких співвідношеннях: до 05 числа місяця - 30 %, до 15 числа - 30 %, до 25 числа - 40 %; розмір суми планового платежу розраховується постачальником шляхом множення чинного у розрахунковому періоді тарифу на обсяг електричної енергії, заявленої на поточний розрахунковий період із врахуванням відсотка планового платежу.; споживач знімає показання електролічильників 25-го числа кожного місяця; споживач зобов'язаний протягом 0,5 доби з моменту зняття показань електролічильників довести їх значення до електропостачальної організації у двох примірниках за встановленою додатком № 2а формою; якщо фактичне споживання електричної енергії більше обсягу, оплаченого плановими платежами, споживач сплачує остаточну суму заборгованості, а у випадку переплати плановими платежами, переплата зараховується як плановий платіж (або його частка) наступного місяця; обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини витрат на ділянці мережі від місяця встановлення засобів обліку до мережі балансової належності електромереж, визначається за актом про обсяги споживання електричної енергії згідно з показаннями розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до графіка зняття показань, акта про порушення Правил користування.

У разі несвоєчасної оплати платежів, виставлених за актами про обсяги фактичного споживання електричної енергії, постачальник проводить нарахування споживачу пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який вона нараховується, а сума боргу повинна бути сплачена х урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних ( п. 3 додатку № 2 до договору від 01.04.2007).

04.02.2013 сторони уклали додаткову угоду до договору від 01.04.2007, якою було змінено номер даного письмового правочину з № 46 на № 20046 та змінено реквізити постачальника.

09.09.2014 сторонами також укладалася додаткова угода щодо зміни даних про відпуск/передачу активної електроенергії субспоживачам, щодо розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, технічних (схематичних) даних про мережу та доповнено алгоритмом розрахунків.

03.09.2015 позивач та відповідачем укладено додаткову угоду до основного договору, якою внесено деякі зміни в додаток № 1, яким регламентовано порядок проведення розрахунків, зокрема, визначено, що протягом 5-ти днів з дня отримання рахунка має бути сплачений остаточний розрахунок на оплату електричної енергії.

Приєднаними до позовної заяви рахунками на оплату та актами прийому-передачі активно та реактивної електроенергії, актами про обсяги спожитої споживачем електричної енергії, звітами про використання електроенергії стверджується, що у спірний період з січня 2015 по листопад 2015 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію у кількості 4 831 218 кВт і відповідачу було виставлено 11-ть рахунків на оплату за кожний місяць (з січня по листопад 2015).

За даними позивача, не запереченими відповідачем в ході розгляду справи, оплата рахунків за спірний період з січня по листопад 2015 року відбувалася з простроченням платежів та їх неповним внесенням, тобто, відповідачем порушувалися строки виконання грошового зобов'язання за договором та обов'язок повної оплати обсяги.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Виходячи зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення, житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Разом з тим, п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідач підтвердив факт неналежного виконання грошових зобов'язань за договором 01.04.2007 у редакції від 03.09.2015 та надав зустрічний розрахунок ціни позову, згідно з яким суми та строки прострочення оплати за січень - листопад 2015 року відповідають відомостям, сформованим позивачем у позовній заяві та клопотанні про зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, суд вважає доведеним факт прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем, які виникли з договору про постачання електричної енергії.

Частино 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У ст. 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Додаток № 2 до договору сторін у первісній редакції та у наступній за 03.09.2015 містять однокові умови, за яких постачальник вправі вимагати від споживача сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, 3 % річних та інфляційних втрат.

Крім того, у п. 4.2.1 договору від 01.04.2007 сторони погодили, що за внесення платежів з оплати вартості електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії з порушенням термінів, споживач сплачує постачальнику пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем та враховуючи дію наведених приписів законодавства, заявлені вимоги видаються правомірними і обґрунтованими, а також такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, приєднаного до клопотання про зменшення розміру позовних вимог, що перевірений судом та приймається як належний.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача щодо безпідставності вимог про стягнення пені, адже нарахування такої договірної неустойки прямо передбачено як договором в його основній (первісній) редакції, так і додатками № 2 до договору "Порядок розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації (з використанням планових перерахувань).

Відповідач, зокрема, зауважує на неможливості застосування умов договору про нарахування неустойки за несвоєчасну оплату електроенергії, облікованої за середньодобовим обсягом споживання та за показаннями приладів обліку у період з 01.04.2007 по 02.09.2015. Проте, суд не погоджується з позицією відповідача, яка не відповідає процитованим вище умовам договору, які передбачають можливість проведення остаточних розрахунків між сторонами згідно з виставленими рахунками (абз. 10 та 14 п. 1 додатку № 2 до договору в редакції від 01.04.2007 та додатку № 2 в редакції від 03.09.2015).

Оскільки в межах спірних правовідносин сторін за спірний період відповідач проводив оплату за спожиту електроенергію як остаточні розрахунки згідно з рахунками на оплату, нарахування позивачем пені за визнані відповідачем строки прострочення є правомірним та таким, що відповідає умовам договору та не порушує приписів законодавства.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував суду на доцільність зменшення пені, посилаючись на незадовільне фінансове становище юридичної особи, проведення господарської діяльності виключно за основі державних контрактів і замовлень та прострочення власних дебіторів. Зважаючи на те, що відповідач не довів наведеними і допустимими доказами достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за належне присудити до стягнення з нього всю суму пені.

За наведених обставин, позов задовольняється повністю, а судові витрати покладаються відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Надмірно сплачена позивачем сума судового збору підлягає поверненню йому з Державного бюджету України згідно з клопотанням, вміщеним у клопотанні про зменшення розміру позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 81-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (73000, м. Херсон, вул. Пестеля, 5, ідентифікаційний код 05396638) 78 667 (сімдесят вісім тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 72 коп. інфляційної складової боргу, 5 326 (п'ять тисяч триста двадцять шість) грн. 30 коп. 3 % річних, 71 452 (сімдесят одну тисячу чотириста двадцять п'ять) грн. 29 коп. пені та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судових витрат.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (73000, м. Херсон, вул. Пестеля, 5, ідентифікаційний код 05396638) з державного бюджету України 630 (шістсот тридцять) грн. 93 коп. судового збору, перерахованого відповідно до платіжного доручення від 29.12.2015 № Е9438, оригінал якого зберігається в матеріалах справи № 915/21/16.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 04.04.2016 р