ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 922/6484/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя

ОСОБА_1, суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю від 10.11.2015р.,

відповідача ОСОБА_3 за довірнеіст.ю від 18.03.2016р. ,

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс", м. Харків, (вх. 534 Х/2), на рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016р. у справі № 922/6484/15

за позовом ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агродар", м. Харків,

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс", м. Харків,

про стягнення 132551,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.02.2016р. (суддя Добреля Н.С.) позов задоволено; стягнути з ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс" на користь ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агродар" - 65277,44 грн. штрафу, 21471, 30 грн. пені, 2821,78 грн. 3% річних, 42980,52 грн. інфляційних втрат та 1988,26 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за укладеним договором, на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також розмір процентів річних та пеню.

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016р. у справі № 922/6484/15, прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на порушення норм процесуального права, а саме звертає увагу на те, що розгляд справи відбувся без участі представника відповідача. А також, посилається на те, що судом не було досліджено, що наданий примірник договору, на який посилається позивач, не підписаний повноважною особою генеральним директором товариства.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. 2951 від 16.03.2016р.), в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення господарського суду першої інстанції у повному обсязі.

Від відповідача надійшла супровідним листом заява про уточнення апеляційної скарги (вх. 3036 від 21.03.2016р.).

У судовому засіданні 21.03.2016р. оголошено перерву до 06.04.2016р.

У судовому засіданні 06.04.2016р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві, та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

07.08.2014р. між ТОВ «Торговий дім Агродар» та ТОВ «ТД «Агроімпекс» укладений договір поставки №07/08-1.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (відповідача) шрот соняшниковий вироблений з насіння соняшника, врожаю 2013 року, українського походження, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.4.2. договору, зобов'язання постачальника (позивача) по поставці товару за цим договором вважаються виконаними з моменту підписання належним чином оформлених видаткових накладних.

Згідно п. 4.5. договору, датою поставки партії товару є дата у видатковій накладній або у іншому належним чином оформленому первинному документі, який підписано повноважними представниками сторін.

Позивач належним чином виконав свої зобовязання за укладеним договором, а саме поставив на користь відповідача товар на загальну суму 326387,20 грн. Товар отримано відповідачем, що підтверджується видатковою накладною №08/08-1 від 08.08.2014р. на суму 105225,00 грн. та видатковою накладною №06/10-2 від 06.10.2014р. на суму 221162,20 грн. Вищезазначені видаткові накладні підписані сторонами договору та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до п. 5.2. договору, оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем шляхом оплати 100% вартості поставленої партії товару протягом 5 банківських днів з дати фактичної поставки товару.

Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобовязання за укладеним договором та сплатив лише 245225,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №1904 від 19.08.2014р. на суму 30000,00 грн.; №2035 від 03.10.2014р. на суму 40000,00 грн.; №2050 від 08.10.2014р. на суму 15225,00 грн.; №2391 від 17.02.2015р. на суму 40000,00 грн.; №2642 від 13.05.2015р. на суму 60000,00 грн.; №3012 від 22.09.2015р. на суму 40000,00 грн.; №72 від 08.12.2015р. на суму 20000,00 грн.

У звязку з чим позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовною заявою про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за укладеним договором.

Після звернення до суду з даним позовом, відповідачем на користь позивача за вказаним договором було сплачено 40000,00 грн. (платіжне доручення №98 від 21.12.2015р.) та 41162,20 грн. (платіжне доручення №133 від 06.01.2016р.), що загалом становить 81162,20 грн. Таким чином, станом на 06.01.2016р. відповідачем на користь позивача в повному обсязі сплачено суму основного боргу за договором. У звязку з викладеним позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Господарським судом Харківської області від 08.02.2016р. прийнято рішення, яким позов задоволено повністю з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а висновки місцевого господарського суду є обґрунтованими та законними, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбаченим цим Кодексом.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, відповідачем не було виконано належним чином умов укладеного між сторонами договору № 07/08-1 від 07.08.2014р.

Як вбачається з позовної заяви (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором № 07/08-1 від 07.08.2014р. в розмірі 21471,30грн.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату одержаного товару у вигляді стягнення пені передбачена п.8.1 договору, за яким сторони погодили, що у випадку порушення несвоєчасної оплати товару згідно умов даного договору, покупець (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалась, від загальної вартості неоплаченої партії товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання покупцем свого зобов'язання за договором.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, перевіривши розрахунок пені, колегія суддів встановила, що розрахункова сума пені складає 21471,30грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про стягнення з відповідача на користь позивача 2821,78 грн. 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором № 07/08-1 від 07.08.2014р.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позивач з метою захисту свого майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваних ним грошових коштів, належних до сплати кредиторові, правомірно просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних.

При цьому, перевіривши розрахунок 3% річних, колегія суддів встановила, що розрахункова сума 3% річних складає 2821,78 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимоги по стягненню 3% річних на користь позивача.

А також, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 42980,52 грн. з огляду на наступне.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми.

При цьому, перевіривши розрахунок інфляційних, колегія суддів встановила, що розрахункова сума складає 42980,52 грн.

Таким чином, розрахунок інфляції позивача є правомірним та обґрунтованим.

А також, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 65277,44 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату одержаного товару у вигляді стягнення штрафу передбачена п.8.4 договору, за яким сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару згідно умов договору, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості товару.

При цьому, перевіривши розрахунок штрафу, колегія суддів встановила, що розрахункова сума штрафу складає 65277,44 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо посилання апелянта на те, що розгляд справи відбувся без участі представника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2016р. відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю бути присутнім в даний день у судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи на іншу дату.(а.с. 77).

Однак, у призначене наступне судове засідання представник відповідача також не з'явився. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що директор відповідача був у відрядженні, тому не мав змоги бути присутнім, про що свідчать подані документи в обґрунтування клопотання про відкладення.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності). Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Таким чином, відповідач не був позбавлений можливості права на представлення своїх інтересів представником.

Крім того, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції з'явився представник відповідача, як у перше судове засідання 21.03.2016р., так і у судове засідання після оголошеної перерви 06.04.2016р., директор ТОВ «ТД «Агроімпекс» в жодне судове засідання апеляційної інстанції не з'являвся.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилання на те, що судом не було досліджено, що наданий примірник договору, на який посилається позивач, не підписаний повноважною особою генеральним директором товариства відповідача.

Колегія суддів не приймає зазначене посилання апелянта, оскільки дане твердження не підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання зазначеного договору позивач поставив на користь відповідача товар на загальну суму 326387,20 грн. Товар було отримано відповідачем, що підтверджується видатковою накладною №08/08-1 від 08.08.2014р. на суму 105225,00 грн. та видатковою накладною №06/10-2 від 06.10.2014р. на суму 221162,20 грн. Вищезазначені видаткові накладні підписані сторонами договору та скріплені печатками підприємств, сторонами не заперечується.

Крім того, відповідач сплачував кошти за укладеним договором, що підтверджується платіжними дорученнями: №1904 від 19.08.2014р. на суму 30000,00 грн.; №2035 від 03.10.2014р. на суму 40000,00 грн.; №2050 від 08.10.2014р. на суму 15225,00 грн.; №2391 від 17.02.2015р. на суму 40000,00 грн.; №2642 від 13.05.2015р. на суму 60000,00 грн.; №3012 від 22.09.2015р. на суму 40000,00 грн.; №72 від 08.12.2015р. на суму 20000,00 грн.

Таким чином, відповідач своїми діями підтверджує наявність правовідносин, що склались внаслідок укладення договору поставки між ним та ТОВ «ТД «Агродар».

Отже, вищезазначене посилання апелянта спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення у даній справі, у зв'язку з чим рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016р. у справі № 922/6484/15 слід залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс" без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпекс", м. Харків, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.02.2016р. у справі № 922/6484/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 08.04.2016р.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко