ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.04.2016 р. Справа№ 914/972/16

Суддя Сухович Ю.О. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна», м.Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Імексбанк", м.Одеса

про визнання звіту (висновку) про оцінку майна недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна» подало на розгляд господарського суду Львівської області позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Публічне акціонерне товариство "Імексбанк" про визнання звіту (висновку) №0679 про оцінку майна від 09.07.2015р. недійсним.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви вих.№35 від 08.04.2016р. (вх. №1027 від 11.04.2016р.) та доданих до неї документів до провадження, судом встановлено, що зазначена позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах виходячи з наступного.

Згідно ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Юридичним актом є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Звіт експерта, який є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань, не підлягає під наведені ознаки і не може бути визнаний актом державного чи іншого органу. Тому справа зі спору про визнання недійсним висновку експерта-оцінювача непідвідомча господарським судам України (інформаційний лист ВГСУ від 14 липня 2004 року за №01-8/1270).

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 4 статті 58 вищенаведеного Закону передбачено, що у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна; витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки; у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Відповідно до положень вищенаведеного Закону оцінка майна є процесуальною дією державного виконавця.

Господарський суд вважає, що приписи вищенаведеної норми надають учаснику виконавчого провадження право на оскарження оцінки майна як процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Тобто, звіт про оцінку майна (висновок оцінювача) по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань.

Частиною 2 статті 20 ГК України як спосіб захисту прав суб'єктів господарювання передбачено визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Визнання вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому учасник виконавчого провадження має право оскаржувати таку оцінку до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК.

Отже, позовні заяви про визнання недійсним звіту про оцінку майна не підлягають розгляду в господарських судах на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК, оскільки оскарження даного звіту не в порядку передбаченому статтею 121-2 ГПК, неможливе.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2012 у справі №5017/2012/124.

Вищим господарським судом України у п. 9.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» із змінами та доповненнями роз"яснено, що визначення вартості, оцінка майна боржника (стаття 58 Закону України "Про виконавче провадження") є процесуальною дією державного виконавця, незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець чи залучений ним суб'єкт оціночної діяльності) здійснювала відповідні дії, так само як і від того, ким здійснювалося рецензування звіту про оцінку майна. Тому сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати таку оцінку, визначену за результатами рецензування, до господарського суду в процесуальному порядку, передбаченому статтею 121-2 ГПК.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна» про визнання звіту (висновку) №0679 про оцінку майна від 09.07.2015р. недійсним не підлягає розгляду в господарських судах України в порядку окремого позовного провадження, а відтак суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті позовної заяви вих.№35 від 08.04.2016р. (вх. №1027 від 11.04.2016р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-Інвест-Україна» про визнання звіту (висновку) №0679 про оцінку майна від 09.07.2015р. недійсним.

2. Позовну заяву з додатками повернути ТзОВ «Кристал-Інвест-Україна».

3. Копію ухвали надіслати сторонам та третім особам.

4. Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки вказані в ст.ст.91-93 ГПК України.

Суддя Сухович Ю.О.