ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/284/16

За позовом: ОСОБА_1, м.Червоноград, Львівська область

до відповідача: Приватного підприємства "Оланд-Партнер", м.Червоноград, Львівська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Червоноградське міське управління юстиції Львівської області, м.Червоноград, Львівської області

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Оланд-Партнер" оформлених протоколом загальних зборів учасників №1 від 14.09.2015р. та визнання недійсною нової редакції Статуту ПП "Оланд-Партнер" затвердженої на підставі рішення загальних зборів учасників оформленого протоколом №1 від 14.09.2015р., зареєстрованої 13.10.2015р. за №5000982

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Від відповідача: Денисенко Д.М.

Від третьої особи: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано ОСОБА_1, м.Червоноград, Львівська область до Приватного підприємства "Оланд-Партнер", м.Червоноград, Львівська область за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, м. Червоноград, Львівської області про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ПП "Оланд-Партнер" оформлених протоколом загальних зборів учасників №1 від 14.09.2015р. та визнання недійсною нової редакції Статуту ПП "Оланд-Партнер" затвердженої на підставі рішення загальних зборів учасників оформленого протоколом №1 від 14.09.2015р., зареєстрованої 13.10.2015р. за №5000982.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 03.02.2016 р. було порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 23.02.2016 р. Для об'єктивного та всестороннього вирішення спору, розгляд справи відкладався ухвалами суду від 23.02.2016 р. та 15.03.2016р. Крім того, ухвалою суду від 15.03.2016р. строк вирішення спору продовжено до 18.04.2016р.

В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Ствердили, зокрема, що відповідно до статуту ПП «Оланд-Партнер» в редакції від 16.11.2011р. позивач разом із ОСОБА_5 є власниками ПП «Оланд-Партнер» у рівних частках. На початку 2015р. позивач мав намір вийти зі складу підприємства та отримати належну йому частку майна. Однак, ОСОБА_5, як директор підприємства, йому у цьому відмовив, покликаючись на несплату позивачем свого внеску до статутного капіталу. 07.08.2015р. позивач повністю вніс свою частку до статутного капіталу.

14.09.2015р. відбулись загальні збори учасників приватного підприємства, на які прибув позивач. Однак, його було позбавлено права голосу, і при наявності кворуму всі рішення приймались лише ОСОБА_5, якому належало лише 50% у статутному капіталі; тобто, по-суті, позивача позбавлено статусу учасника підприємства ще до проведення зборів. Оскаржуваним рішенням позивача було виключено з числа співвласників підприємства та затверджено нову редакцію статуту, у якій єдиним власником підприємства визначено ОСОБА_5 Покликається позивач на те, що законодавством чи статутом не визначено строку сплати внеску до статутного капіталу учасником приватного підприємства, а обов'язок по сплаті внеску був виконаний позивачем до скликання загальних зборів та до дати прийняття оскаржуваного рішення. Якщо застосовувати аналогію закону, який регулює подібні відносини у господарських товариствах, загальні збори учасників товариства є правомочними, якщо на них присутні не менше 60% учасників товариства, генеральний директор не може бути одночасно головою загальних зборів. Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 05.02.2013 р. у справі №1-3/2013 зазначив, що законодавство не передбачає можливості зменшення кількості голосів учасників пропорційно фактично оплаченій частці, як і можливості позбавлення такої особи статусу учасника товариства. Конституційний суд України підкреслив законодавчу неврегульованість цих відносин. На підставі викладеного позивач просить позов задоволити.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, зазначених у відзиві. Покликається на те, що початково засновником та єдиним власником ПП «Оланд-Партнер» був ОСОБА_5, а позивача було прийнято до складу підприємства лише за рішенням зборів учасників від 16.11.2011 р. Статутний капітал було визначено в розмірі 40000 грн., який підлягав створенню власниками у рівних частках. Вважає, що за аналогією закону, свою частку позивач повинен був сплатити до закінчення першого року з дня державної реєстрації (ст. 52 Закону України «Про господарські товариства»). Тому, сплачені позивачем 07.08.2015 р. кошти не були зараховані до статутного капіталу. Несплата таких коштів впродовж чотирьох років розцінена відповідачем як систематичне порушення позивачем своїх обов'язків та як підстава для виключення останнього з підприємства. На підтвердження правомірності оскаржуваного рішення, за аналогією закону покликається на рішення Конституційного суду України від 05.02.2013 р. у справі №1-3/2013, згідно із яким при визначенні повноважності загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом товариства з обмеженою відповідальністю, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю. З цієї підстави кворум було сформовано на підставі голосів лише ОСОБА_5 На загальних зборах 14.09.2015 р. ОСОБА_5 був обраний головою зборів не як директор, а як власник, відтак, порушень при скликанні та проведенні загальних зборів не було. Просить у позові відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача участь уповноваженого представника у судових засіданнях не забезпечила, пояснень по справі не надала.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, створивши сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне:

У відповідності до статуту ПП "Оланд-Партнер", в редакції, затвердженій рішенням власника №1 від 10.05.2011 р. та зареєстрованої 16.05.2011 р., власником цього підприємства вказаний ОСОБА_5 (п. 1.3. статуту), який відповідно до наказу №1 від 17.05.2011 р. приступив до виконання обов'язків директора підприємства.

Рішенням, оформленим протоколом зборів учасників №1 від 16.11.2011 р. вирішено прийняти до складу засновників підприємства ОСОБА_1, встановлено статутний капітал в сумі 40000 грн., у т.ч. ОСОБА_5 - 50% (20000 грн.), ОСОБА_1 - 50% (20000 грн.), затверджено відповідну нову редакцію статуту, яка була зареєстрована 01.12.2011 р.

Згідно п. 1.3. зазначеної редакції статуту, власниками підприємства є ОСОБА_5 та ОСОБА_1, статутний капітал створюється в сумі 40000 грн., у т.ч. ОСОБА_5 - 50%, ОСОБА_1 - 50%. Статут та рішення, оформлене протоколом №1 від 16.11.2011 р. не містять положень щодо форми та строків внесення коштів власників до статутного капіталу, порядку скликання та проведення загальних зборів учасників, порядку прийняття рішень про виключення учасника зі складу засновників, майнових наслідків такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Оланд-Партнер» чи ОСОБА_5 не звертались до ОСОБА_1 із письмовою вимогою про сплату його частки до статутного капіталу. Покликання на усні нагадування про це не доведені жодним доказом.

ОСОБА_1 ствердив, що на початку 2015 р. він звернувся до ОСОБА_5 про вихід з числа засновників підприємства та розподіл майна, але йому у цьому було відмовлено з підстав несплати внеску до статутного капіталу. Однак, таке твердження не доведене жодним доказом: ні заяви позивача про вихід, ні рішення відповідача про відмову у її задоволенні суду не надано.

07.08.2015 р. ОСОБА_1 сплатив ПП «Оланд-Партнер» 20000 грн. із призначенням платежу «внесок до статутного капіталу», що підтверджується відповідною квитанцією. ПП «Оланд-Партнер» у відзиві визнало факт такої сплати, але зазначило, що оскільки така оплата була проведена із значним запізненням, після спливу річного строку після державної реєстрації нової редакції статуту 01.12.2011 р., отримані від позивача кошти не були зараховані до статутного капіталу. Однак, належних та допустимих доказів повернення зазначених коштів позивачу, суду не надано.

14.09.2015 р. були проведені позачергові загальні збори ПП «Оланд-Партнер», оформлені протоколом №1 від 14.09.2015 р. На зборах були присутні всі засновники підприємства, а також п'ятеро запрошених осіб.

На загальних зборах розглядались 7 питань, а саме: про обрання членів лічильної комісії, голови та секретаря зборів, про розгляд заяви учасника підприємства ОСОБА_5 щодо примусового виключення у відповідності до умов та положень чинного законодавства учасника ОСОБА_1 із складу учасників ПП «Оланд-Партнер»; про перерозподіл та визначення часток учасників у статутному капіталі підприємства, про викладення та затвердження статуту підприємства у новій редакції та організацію її реєстрації; про виплату учаснику вартості частини майна підприємства, пропорційну його частці у статутному капіталі та належної йому частки прибутку, про звіт директора і головного бухгалтера підприємства про результати діяльності за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р.

За наслідками розгляду цих питань були прийняті рішення про обрання головою зборів ОСОБА_5, а секретарем та членами лічильної комісії запрошених на збори осіб; за несплату ОСОБА_1 внесків до статутного фонду у строки передбачені законодавством виключено ОСОБА_1 зі складу учасників підприємства, у зв'язку з чим 100% частки у статутному капіталі передано ОСОБА_5, затверджено відповідну нову редакцію статуту; вирішено виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна пропорційно його сплаченій частці у статутному капіталі в сумі 0 грн.; а також затверджено звіт директора та головного бухгалтера підприємства.

При цьому, рішення приймались лише ОСОБА_5, якому належало 50% статутного капіталу, але більшістю у 100% голосів «голосуючих» часток присутніх власників підприємства, з тих мотивів, що ОСОБА_1 не сплатив внесок до статутного капіталу підприємства, відтак йому належить 0% голосів.

На підставі оскаржуваного рішення була зареєстрована 13.10.2015 р. нова редакція статуту ПП «Оланд-Партнер», у якій єдиним власником підприємства із статутним капіталом 40000 грн. визначено ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦК України, юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Однією із таких форм, відмінною від товариств, п. 1 ч. 1 ст. 63 ГК України визначає приватне підприємство. Згідно ч. 1 ст. 113 ГК України, приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 87 ЦК України, для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Згідно із ч. 3 ст. 62 ГК України, підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту.

Ч. 1 ст. 63 ЦК України визначає, що приватне підприємство діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи). Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 191 ЦК України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Відповідно до ч. 1 ст. 135 ГК України, власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб'єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб'єкта господарювання.

Зі змісту статуту відповідача в редакції від 01.12.2011 р. вбачається, що відповідач заснований на приватній власності двох осіб. На підставі наведених вище норм, власники підприємства на свій розсуд у статуті врегулювали відносини щодо формування статутного капіталу, прийняття рішень органами управління, підстав та порядку виключення учасника підприємства.

У статуті підприємства власники не визначили строків внесення ними своїх внесків до статутного капіталу. Згідно п. 3.2. статуту у вказаній редакції, учасники підприємства зобов'язані виконувати свої зобов'язання перед підприємством, у т.ч. пов'язані з майновою участю. Учасник підприємства, що систематично не виконує свої обов'язки щодо підприємства або перешкоджає своїми діями досягненню цілей підприємства, може бути виключений зі складу засновників (п. 3.5.). Процедуру прийняття такого рішення та необхідну для цього кількість голосів власники у статуті не конкретизували. Не міститься таких спеціальних норм і у законодавстві про підприємства.

З цієї підстави, покликаючись на те, що подібні відносини, які виникають в господарських товариствах, зокрема, товариствах з обмеженою відповідальністю, регулюються законодавством у спеціальних нормах, відповідач вважає за необхідне застосування аналогії закону і до спірних відносин.

При цьому, відповідач як в оскаржуваному рішенні, так і в судових засіданнях посилається на зміст рішення Конституційного суду України від 05.02.2013 р. №1-рп/2013 у справі №1-3/2013 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю „Ліхтнер Бетон Львів" щодо офіційного тлумачення положень частини четвертої статті 58, частини першої статті 64 Закону України „Про господарські товариства".

Зазначеним рішенням встановлено, що положення частини четвертої статті 58 Закону України „Про господарські товариства", згідно з яким „учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі", у системному зв'язку з положеннями ч. 3 ст. 13, ч. ч. 2, 4, 7 ст. 41, ч. 1 ст. 68 Конституції України, ч. 1 ст. 3, ч.ч. 3, 6 ст. 13, ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 16, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 117, ч. 1 ст. 140, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ч. 3 ст. 147, ч. 1 ст. 334, ч. 4 ст. 715 ЦК України, ст. 11, ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 53 цього закону треба розуміти так, що при визначенні повноважності загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю та результатів голосування за прийняття їх рішень враховується кількість голосів учасників, визначена пропорційно розміру їх часток у статутному капіталі, що встановлений статутом товариства з обмеженою відповідальністю, незалежно від вартості реально внесених (сплачених) ними вкладів тільки протягом першого року з дня державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю.

Однак, зазначене рішення Конституційного суду України присвячене тлумаченню конкретних імперативних спеціальних норм, встановлених лише для господарських товариств. Щодо підприємств, а тим більше, приватних, такі норми, зокрема, щодо обов'язку формувати статутний капітал протягом першого року після реєстрації підприємства, у законодавстві відсутні. Більше того, у мотивувальній частині рішення, Конституційний суд України визнав, що навіть щодо товариств питання визначення кількості голосів для повноважності загальних зборів учасників товариства та результатів голосування за прийняття їх рішень у разі, якщо протягом першого року з дня державної реєстрації товариства учасник не виконав свого обов'язку стосовно формування статутного капіталу, а загальні збори учасників товариства не прийняли передбачених частиною третьою статті 144 ЦК України і частиною другою статті 52 Закону рішень, відповідно до пунктів 7, 8 частини першої статті 92 Конституції України підлягає законодавчому врегулюванню.

Відносини щодо підприємств регулюються відмінними правовими нормами, чітко визначеними у законодавстві. Згідно ч. 1 ст. 72 ГК України «Законодавство про підприємства», підприємства в Україні здійснюють свою діяльність відповідно до вимог статей 62-71 цього Кодексу, якщо інше щодо підприємств окремих видів не передбачено цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Більше того, ч. 2 ст. 113 ГК України чітко визначає, що порядок організації та діяльності саме приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Ч. ч. 1, 2 ст. 65 ГК України регулюють відносини щодо управління саме підприємством. Так, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Таким чином, при потребі конкретизувати узагальнено встановлений порядок управління підприємством, відповідні положення підлягають закріпленню у статуті. Невикористання власниками свого права врегулювати відповідні відносини у статуті спеціальними нормами тягне за собою необхідність керування загальними нормами, що регулюють відповідні відносини і не надає підстав для застосування аналогії закону. Згідно ч. 1 ст. 8 ЦК України, лише якщо цивільні відносини взагалі не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Спірні ж відносини врегульовані положеннями ЦК України та ГК України загального змісту.

Так, згідно ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 3.2. статуту у вказаній редакції, учасники підприємства зобов'язані виконувати свої зобов'язання перед підприємством, у т.ч. пов'язані з майновою участю. Строк виконання таких зобов'язань сторони не визначили. Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Матеріалами справи підтверджується, що така вимога про сплату коштів позивачу не скеровувалась, а своє зобов'язання по сплаті коштів до статутного капіталу він виконав добровільно 07.08.2015 р. - до дати скликання та проведення загальних зборів 14.09.2015 р.

Крім того, п. 3.5. статуту у вказаній редакції передбачав, що лише той учасник підприємства, що систематично не виконує свої обов'язки щодо підприємства або перешкоджає своїми діями досягненню цілей підприємства, може бути виключений зі складу засновників. Відповідно до оскаржуваного рішення загальних зборів єдиною підставою для виключення позивача з числа власників підприємства була несплата ним коштів до статутного капіталу. Стверджуючи, що несплата коштів до статутного капіталу протягом року є порушенням обов'язку позивача, відповідач помилково тлумачить таке порушення як систематичне, оскільки навіть у такому випадку невиконання одного обов'язку по формуванню статутного капіталу може носити лише триваючий, а не систематичний характер. Більше того, на дату прийняття оскаржуваного рішення позивач сплатив кошти до статутного фонду. Зарахування та обліковування таких коштів на певних рахунках бухгалтерського обліку ПП «Оланд-Партнер» лежить поза волею позивача та не впливає на належність виконання ним свого обов'язку.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність передбачених статутом підстав для виключення позивача з числа власників підприємства. З цієї підстави рішення загальних зборів від 14.09.2015 р. в частині виключення позивача з підприємства, вирішення питання про розрахунок із ним, перерозподіл часток та внесення відповідних змін до статуту суперечать законодавству та порушують права позивача.

Щодо цих та інших питань, які розглядались на вказаних зборах, зі змісту протоколу вбачається, що рішення по цих питаннях приймались без урахування голосу позивача та надання йому можливості голосувати, по-суті, одноособово ОСОБА_5, якому належало лише 50% у статутному капіталі. Зазначене порушує передбачені статутом права позивача на участь в управлінні підприємством і тягне за собою незаконність усіх прийнятих на таких загальних зборах рішень. Відповідно, не відповідає законодавству та порушує права позивача і нова редакція статуту, зареєстрована на підставі такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України). Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані поданими доказами, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 1, 4-3, 12, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсними рішення загальних зборів учасників ПП «Оланд-Партнер», оформлені протоколом загальних зборів учасників №1 від 14.09.2015р.

3. Визнати недійсною нову редакцію статуту ПП «Оланд-Партнер», затверджену рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом загальних зборів учасників №1 від 14.09.2015р., зареєстровану 13.10.2015р. реєстраційною службою Червоноградського міського управління юстиції Львівської області за №5000982.

4. Стягнути з приватного підприємства «Оланд - Партнер», Львівська область, м. Червоноград, вул. Корольова, буд.30, кв.48 () на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 2756,00 грн. судового збору.

5. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 08.04.2016р.

Суддя Мороз Н.В.