КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа№ 910/975/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 (Стасюк С.В.).

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ"

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. від 29.10.2015 у третейській справі № 761/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" про стягнення заборгованості.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 по справі №910/975/16 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" в задоволенні заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. від 29.10.2015 року у справі № 761/15 Не погоджуючись з ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначену ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити заяву та скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. від 29.10.2015.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" призначено 12.04.2016.

В судове засідання 12.04.2016 представники сторін не з'явились про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники позивача та відповідача повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України ,,Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні підстави оскарження і скасування рішення третейського суду визначені і статтею 122-5 Господарського процесуального кодексу України.

Вказаний перелік підстав, з яких може бути оскаржене та скасоване рішення третейського суду, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як роз'яснено в п. 6.1.8 постанови Пленум Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у судовому розгляді заяви про скасування рішення третейського суду господарський суд з'ясовує компетенцію третейського суду щодо вирішення спору між сторонами відповідно до укладеної ними третейської угоди, перевіряє відповідність заяви підставам для скасування рішення третейського суду, передбаченим Законом та ГПК. Якщо господарський суд встановить наявність інших підстав для скасування такого рішення, ніж ті, які наведено в заяві, то він, з урахуванням припису частини четвертої статті 122-4 ГПК, скасовує рішення третейського суду з підстави (підстав), передбаченої названим Кодексом.

При цьому, здійснюючи розгляд відповідної заяви господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише з'ясовує наявність чи відсутність підстав для його скасування, передбачених частиною другою статті 122-5 Господарського процесуального кодексу України.

27 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" (позичальник) укладено договір про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії № 06-10/166 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Договору кредитор надав позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 2 000 000 доларів США.

Пунктом 6.2 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись пунктом 5 Закону України "Про третейські суди", домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15, Ярошовцем Василем Миколайовичем, у випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості вказаному в даному пункті, у разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Як вбачається з матеріалів справи, в зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за Кредитним Договором, позивач звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М. від 29.10.2015 по справі № 761/15 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 3 536 498, 19 грн. заборгованості за договором про надання мультивалютної відновлювальної кредитної лінії № 06-10/166 від 27.05.2008 року.ї

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів. За домовленістю сторін вони можуть доручити третій особі (юридичній або фізичній) призначення чи обрання третейського суду чи суддів.

Рішення у справі № 761/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" про стягнення заборгованості прийнято Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про третейські суди" третейський суддя не може брати участі у розгляді справи, а після його призначення чи обрання підлягає відводу чи самовідводу: якщо він особисто чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи; якщо він є родичем однієї із сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, або перебуває з цими особами чи сторонами в особливих стосунках; на його прохання або за спільним рішенням сторін; у разі встановлення стороною обставин, які дають їй підстави вважати упередженим або необ'єктивним ставлення третейського судді до справи, про яке сторона дізналася після його обрання чи призначення; у разі тривалого, більш як один місяць від дня призначення чи обрання, невиконання ним обов'язків третейського судді у конкретній справі; у разі виявлення невідповідності третейського судді вимогам, встановленим статтею 18 цього Закону; якщо третейський суддя бере участь у вирішенні спору, який прямо чи опосередковано пов'язаний з виконанням ним службових повноважень, наданих державою. Жодна особа не може бути третейським суддею у справі, в якій вона раніше брала участь як третейський суддя, але була відведена чи заявила самовідвід, як сторона, представник сторони або в будь-якій іншій якості. У третейському суді для вирішення конкретного спору угодою сторін можуть бути встановлені додаткові підстави для відводу чи самовідводу третейського судді.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, що викликають сумнів у неупередженості третейського судді Ярошовця В.М. В свою чергу, пунктом 6.2 Договору сторони на власний розсуд погодили, що спори розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, зокрема Ярошовцем Василем Миколайовичем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що склад третейського суду відповідав вимогам закону.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В обґрунтування заяви про скасування рішення третейського суду, заявник посилається, зокрема, на те, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду не підвідомча третейському суду, з огляду на те, що предметом Кредитного договору є іноземна валюта - долари США, відтак правовідносини, що склались між сторонами не носять приватного характеру.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено підвідомчість справ третейським судам. Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2015 №6-831/цс/15 роз'яснено, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Чинне законодавство України, як і ст.ст. 1, 5 і 6 Закону України ,,Про третейські суди", розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин.

Так, ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Кредитування суб'єктів господарювання врегульовано ст. 346 Господарського кодексу України, згідно з якою для одержання банківського кредиту позичальник надає банкові такі документи: клопотання (заяву), в якому зазначаються характер кредитної угоди, мета використання кредиту, сума позички і строк користування нею; техніко-економічне обґрунтування кредитного заходу та розрахунок економічного ефекту від його реалізації; інші необхідні документи.

Для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові за наявності гарантії платоспроможного суб'єкта господарювання чи поручительства іншого банку, під заставу належного позичальникові майна, під інші гарантії, прийняті у банківській практиці. З цією метою банк має право попередньо вивчити стан господарської діяльності позичальника, його платоспроможність та спрогнозувати ризик непогашення кредиту.

Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей, в іноземній валюті, для здійснення фінансових відносин, передбачено ч. 5 ст. 139 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті, відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Отже, відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами Господарського кодексу України та іншими актами законодавства.

Також слід врахувати, що згідно з приписами п. 14 ст. 6 Закону України ,,Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тобто, норми Закону виводять із компетенції третейських судів спори, коли за своєю природою одна з сторін спору - споживач перебуває не в рівних умовах з сильною фінансовою структурою - банком, а тому потребує посиленого судового захисту споживача в державному суді.

В даній справі стороною спору (боржником) є суб'єкт господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, на власний ризик та є вільним у виборі фінансових установ для кредитування.

Крім того, на підприємницькі (господарські) товариства не поширюються норми закону про захист прав споживачів, а тому не йдеться про наявність підстав для посилення судового захисту такого суб'єкта господарювання в державному суді, в тому числі у спорах про повернення кредитів, наданих в іноземній валюті.

Таким чином, оскільки господарські правовідносини щодо кредитування суб'єктів господарювання мають особливості регулювання, то відсутні підстави вважати правовідносини у даній справі подібними з правовідносинами у цивільній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що третейським судом розглянуто спір в межах компетенції, встановленої законом.

Посилання апелянта, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі, оскільки, відповідач неналежним чином повідомлений про час та місце засідання третейського суду, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами третейської справи. Крім того, місцевим господарським судом надана належна оцінка щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду третейської справи. Також, відповідач подавав заяви (а.с.48-49,52,68) та відзив на позовну заяву (а.с.69) по третейській справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, ухвала винесена відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 по справі №910/975/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105,106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутомотів ТСГ" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 03.03.2016 по справі №910/975/16 - без змін.

Матеріали справи №910/975/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай