РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/2562/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ІСТЛАЙН МЕГАПОЛІС»
доПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ПРАЙМ МЕГАПОЛІС» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ФОРВАРД МЕГАПОЛІС» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО АВАНТ МЕГАПОЛІС» 4. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ДІАМАНТ МЕГАПОЛІС» 5. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ТЕНДЕНС АВТО» 6. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО АВТО ІНВЕСТ» 7. Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО СКАЙЛАЙН МОТОРС»
провизнання поруки припиненою
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Зіненко С.І.
від відповідача:Головіна О.І.
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився
від третьої особи 3:не з'явився
від третьої особи 4:не з'явився
від третьої особи 5:не з'явився
від третьої особи 6:не з'явився
від третьої особи 7:не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО ІСТЛАЙН МЕГАПОЛІС» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі - «Банк») про визнання поруки припиненою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що порука позивача за договором №27113Р44 від 22.11.2013 р. перед Банком є припиненою у зв'язку з тим, що відповідачем одноособово було збільшено обсяг комісії за управління кредитною лінією за генеральною кредитною угодою №27113N6 від 22.11.2013 р., на забезпечення виконання якої і був укладений договір поруки, що мало наслідком збільшення розміру відповідальності поручителя.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 21.03.2016 р., залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО ПРАЙМ МЕГАПОЛІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО ФОРВАРД МЕГАПОЛІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО АВАНТ МЕГАПОЛІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО ДІАМАНТ МЕГАПОЛІС», Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО ТЕНДЕНС АВТО» та Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО АВТО ІНВЕСТ».

17.03.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що позивач як поручитель боржника за генеральною кредитною угодою №27113N6 від 22.11.2013 р. погодився із умовами такої угоди, в тому числі в частині права відповідача збільшувати комісію за управління кредитом у разі невиконання позичальником умов кредитної угоди.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.03.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО СКАЙЛАЙН МОТОРС», розгляд справи відкладено на 06.04.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвали суду виконала, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2013 р. між Банком, Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО АВТО ІНВЕСТ» (позичальник-1), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ФОРВАРД МЕГАПОЛІС» (позичальник-2), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ПРАЙМ МЕГАПОЛІС» (позичальник-3), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ІСТЛАЙН МЕГАПОЛІС» (позичальник-4), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО АВАНТ МЕГАПОЛІС» (позичальник-5), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ДІАМАНТ МЕГАПОЛІС» (позичальник-6), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО ТЕНДЕНС АВТО» (позичальник-7), Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКО СКАЙЛАЙН МОТОРС» (позичальник-8) було укладено Генеральну кредитну угоду №27113N6 (надалі - «Генеральна угода»).

Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк здійснює із позичальником всі кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 2.2 цієї генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень цієї генеральної угоди.

За змістом п.п. 2.2.1 Генеральної угоди ліміт генеральної угоди - 132 971 500,00 грн. Ліміт генеральної угоди поширюється на кредитні договори, які будуть укладені в рамках цієї генеральної угоди та включені до додатка 1 до цієї генеральної угоди протягом її дії, а також кредитні договори, укладені до моменту набуття чинності цією генеральною угодою, які є відповідними додатками до цієї генеральної угоди згідно з додатком 1 до цієї генеральної угоди.

Згідно з п.п. 2.2.2 Генеральної угоди ліміт заборгованості за кредитним договором встановлюється в рамках ліміту генеральної угоди та визначається у відповідному кредитному договорі. Загальна сума всіх чинних лімітів заборгованості за кредитними договорами в будь-який момент дії цієї генеральної угоди не може перевищувати ліміт генеральної угоди, зазначений у п.п. 2.2.1 цієї генеральної угоди.

Відповідно до п. 2.3 Генеральної угоди строк користування кредитом за цією генеральною угодою - до 21.11.2020 р. включно.

Надання кредиту здійснюється у порядку, визначеному у відповідному кредитному договорі (п. 2.5 Генеральної угоди).

Згідно з п. 3.4 Генеральної угоди у рамках кредитних договорів позичальник сплачує банку комісії та інші платежі, передбачені умовами відповідного кредитного договору.

Відповідно до п.п. 9.2.12 Генеральної угоди позичальник підтвердив та погодився з тим, що перед укладенням цієї генеральної угоди йому повідомлено банком усю необхідну інформацію щодо умов надання кредиту. Позичальник ознайомлений з усіма положеннями цієї генеральної угоди, у тому числі зі своїми обов'язками та необхідністю їх належного і своєчасного виконання, відповідальністю тощо. У позичальника відсутні заперечення щодо будь-яких відповідних умов цієї генеральної угоди.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Генеральною угодою, 22.11.2013 р. між Банком (кредитор), Товариством (поручитель), «НІКО АВТО ІНВЕСТ» (позичальник-1), ТОВ «НІКО ФОРВАРД МЕГАПОЛІС» (позичальник-2) ТОВ «НІКО ПРАЙМ МЕГАПОЛІС» (позичальник-3), ТОВ «НІКО АВАНТ МЕГАПОЛІС» (позичальник-4), ТОВ «НІКО ДІАМАНТ МЕГАПОЛІС» (позичальник-5), ТОВ «НІКО ТЕНДЕНС АВТО» (позичальник-6), ТОВ «НІКО СКАЙЛАЙН МОТОРС» (позичальник-7) було укладено Договір поруки №27113Р44 (надалі - «Договір поруки»), відповідно до умов п. 3.1 якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником, а також будь-якими правонаступниками позичальника, основного зобов'язання.

Розділом 1 Договору поруки зазначено, що основне зобов'язання - зобов'язання позичальника, передбачені Генеральною угодою, щодо відшкодування суми кредиту, процентів, комісій, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки поручитель підтверджує, зокрема, що він ознайомився з умовами кредитної угоди (включаючи всі додатки до кредитної угоди, що є чинними на дату укладання цього договору), поінформований про фінансово - економічний стан позичальника і повністю розуміє свої обов'язки за цим договором (пп.2.1.6); укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на забезпечення порукою, наданою цим договором, всіх зобов'язань позичальника (його правонаступників) за кредитною угодою, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть внесені до кредитної угоди у майбутньому (пп.2.1.7); укладенням цього договору поручитель надає кредитору та позичальнику (його правонаступникам) свою згоду на внесення ними будь - яких змін та/або доповнень до кредитної угоди, у тому числі щодо зміни змісту основного зобов'язання, внаслідок чого може збільшитися обсяг відповідальності поручителя, без отримання додаткових згод поручителя, без отримання додаткових згод поручителя на внесення таких змін та доповнень (пп. 2.1.8).

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання поруки за Договором поруки припиненою.

Зокрема, позивач вказує, що відповідач збільшив комісії за управління кредитною лінією, починаючи з травня 2015 року, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, без отримання відповідного погодження позивача як поручителя за Договором поруки.

Договір поруки є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За змістом ст.ст. 559, 598 Цивільного кодексу України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства і господарського судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін, у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ст. 559 ЦК України, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 21.05.2012 р. у справі №6-20цс11.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Припинення поруки означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

В той же час, порука не припиняється, якщо поручитель надав свою згоду на зміну умов основного зобов'язання. Згода поручителя надається в порядку та у спосіб, який передбачений договором поруки.

Закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

Отже, на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 Цивільного кодексу України.

Таким чином, згідно із частиною першою статті 559 Цивільного кодексу України підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі №6-160цс13.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 2.1 Договору поруки поручитель підтверджує, зокрема, що він ознайомився з умовами кредитної угоди (включаючи всі додатки до кредитної угоди, що є чинними на дату укладання цього договору), поінформований про фінансово - економічний стан позичальника і повністю розуміє свої обов'язки за цим договором (пп.2.1.6); укладенням цього договору поручитель надає свою згоду на забезпечення порукою, наданою цим Договором, всіх зобов'язань позичальника (його правонаступників) за кредитною угодою, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитної угоди, що будуть внесені до кредитної угоди у майбутньому (пп.2.1.7); укладенням цього Договору поручитель надає кредитору та позичальнику (його правонаступникам) свою згоду на внесення ними будь - яких змін та/або доповнень до кредитної угоди, у тому числі щодо зміни змісту основного зобов'язання, внаслідок чого може збільшитися обсяг відповідальності поручителя, без отримання додаткових згод поручителя, без отримання додаткових згод поручителя на внесення таких змін та доповнень (пп.2.1.8).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні Договору поруки були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір поруки.

Таким чином, при укладенні Договору поруки Товариство як поручитель підтвердило факт обізнаності з умовами Генеральної угоди, які, зокрема, передбачають право Банку змінити розмір ставки комісії за управління кредитом у разі невиконання/порушення позичальником зобов'язань, визначених умовами вказаних договорів.

З огляду на викладене, при укладанні Договору поруки позивач надав згоду на підвищення розміру комісії за управління кредитом у випадках, передбачених кредитним договором.

Вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що Банком було збільшено розмір комісії за управління кредитною лінією без отримання необхідної згоди позивача як поручителя за Договором поруки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що порука за Договором поруки припинилася внаслідок збільшення відповідачем розміру відповідальності позивача як поручителя без отримання його згоди на відповідне збільшення.

За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКО ІСТЛАЙН МЕГАПОЛІС» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя В.П. Босий