ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 справа № 908/4294/13

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:Скакун О.А.
суддівМарченко О.А. , Бойченко К.І.
за участю представників сторін:
від позивача 1: від позивача 2:не з`явився, не з`явився,
від відповідача:ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Запоріжжя,
на рішення господарського суду Запорізької області
від18.03.2014
по справі№908/4294/13 (Азізбекян Т.А.)
за позовом1) Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя 2) Міського комунального підприємства "Основаніє", м.Запоріжжя,
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Запоріжжя,
пророзірвання договору оренди майна № 377/2 від 25.05.2000, повернення майна та стягнення 7 644, 98 грн. (з урахуванням заяви про збільшнення позовних вимог).

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (далі - Департамент комунальної власності та приватизації), м. Запоріжжя, та Міське комунальне підприємство «Основаніє» (далі - МКП «Основаніє»), м. Запоріжжя, звернулись до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 7 644, 98 грн., розірвання договору оренди та повернення нежитлового приміщення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.03.2014 у справі № 908/4294/13 позовні вимоги Департаменту комунальної власності та МКП «Основаніє» задоволено частково та стягнуто з ФОП ОСОБА_4 4224, 98 грн., в частині позовних вимог про стягнення 3 420, 00 грн. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема, апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. В апеляційній скарзі наведені й інші доводи, які на думку апелянта є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Представники позивачів у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В :

25.05.2000 на підставі рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 191/3 «Про передачу в оренду нежитлового приміщення, розташованого в будинку АДРЕСА_1, приватному підприємцю ОСОБА_4.» між Державним комунальним підприємством «Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання № 2» (далі - «ВРЕЖО № 2») та ПП ОСОБА_4 був укладений Договір оренди нежитлового приміщення № 377/2, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 135, 4 м2 за адресою: АДРЕСА_1, яке знаходиться на балансі Державного комунального підприємства «ВРЕЖО № 2», вартість якого становить 42 948, 00 грн. станом на 01.06.2000 згідно з висновком експертної оцінки (т. 1, а. с. 33-35).

Згідно з п. 2.3 Договору передача приміщення в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про експертну оцінку нежитлового приміщення для визначення розміру орендної плати, складеному згідно з відповідною Методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України та даними технічного паспорту нежитлового приміщення, виготовленого бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 2.4 Договору після закінчення строку дії договору оренди, якщо немає у встановленому порядку узгодження сторін про його продовження на новий строк, або у випадку дострокового розірвання Орендар зобов'язаний у десятидобовий строк здати Орендодавцю приміщення відповідно до акту приймання-передачі.

У п. 3.1 сторони узгодили, що Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України та відповідного рішення виконкому Запорізької міської ради народних депутатів і складає на рік 429, 48 грн. без урахування індексу інфляції.

Відповідно до п. 3.2 Договору орендна плата перераховується згідно з рахунками ДКП «ВРЕЖО № 2» Орендарем на розрахунковий рахунок «ВРЕЖО № 2» щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця. За перший місяць оренди нежитлового приміщення орендна плата становить 35, 79 грн. (далі з урахуванням індексу інфляції).

Розділом V Договору передбачено обов'язки Орендаря за Договором, зокрема: своєчасно здійснювати капітальний і поточний ремонт орендованого приміщення за узгодженням з Орендодавцем (п. 5.3); утримувати орендоване приміщення у належному санітарному стані (п. 5.5); зберігати всі матеріальні цінності в орендованих приміщеннях згідно з відповідними правилами зберігання продукції, товару (п. 5.7); укласти договір про спільне відшкодування затрат на утримання будівлі, в якій розташоване орендоване приміщення, та прибудинкової території з ДКП «ВРЕЖО № 2» (п. 5.11); застрахувати орендоване приміщення в порядку, визначеному чинним законодавством (п. 5.13).

Згідно з п. 7.1 Договору Орендодавець зобов'язаний передати Орендарю нежитлове приміщення згідно з розділом І цього Договору за Актом приймання-передачі приміщення, який підписується одночасно з цим Договором.

Цей Договір діє з 25.05.2000 до 24.05.2005 строком на 5 років (п. 10.1 Договору).

У п. 10.2 сторони дійшли згоди, що умови Договору зберігають силу протягом всього строку дії Договору та у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря.

Відповідно до п. 10.3 Договору зміни та доповнення до цього Договору, а також його розірвання можуть мати місце за погодженням сторін.

Пізніше сторони уклали низку додаткових угод до Договору, а саме: Додатковою угодою до Договору від 07.08.2000 змінено п. 2.5 Договору (т. 2, а. с. 30); Додатковою угодою до Договору від 01.10.2002 змінено п. 3.2 Договору (т. 2, а. с. 24); Додатковою угодою до Договору від 15.12.2003 змінено порядок перерахування орендної плати, передбачений п. 3.2 Договору (т. 1, а. с. 37); Додатковою угодою до Договору від 26.12.2005 змінено порядок обчислення орендної плати та продовжено строк дії Договору 24.05.2008 (т. 1, а .с 36); Додатковою угодою до Договору від 01.04.2007 змінено розмір орендної плати за Договором (т. 2, а. с. 29), Додатковою угодою до Договору від 01.06.2011 Оредодавець та Балансоутримувач за Договором замінені відповідно на Департамент комунальної власності та приватизації, а також на МКП «Основаніє» (т. 1, а. с. 39-40); Додатковою угодою до Договору від 10.10.2011 змінено порядок обчислення орендної плати (т. 1, а. с. 41).

У зв'язку з тим, що відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі вносив орендну плату за Договором № 377/2 від 25.05.2000 Департамент комунальної власності та приватизації та МКП «Основаніє» звернулись до суду для стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди та повернення майна.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін, виходячи з такого

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 193 ГК України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення п.п. 3.2, 3.3 Договору відповідач не у повному обсязі сплачував орендну плату за Договором.

18.03.2014 сторони склали Акт звірки взаємних розрахунків, з якого вбачається, що станом на 18.03.2014 заборгованість відповідача з орендної плати становить 4 224, 98 грн. (т. 2, а. с. 31)

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість з орендної плати у розмірі 4 224, 98 грн.

Як вбачається з Акту звірки взаємних розрахунків, 18.03.2014 відповідач сплатив на користь МКП «Основаніє» частину заборгованості в сумі 3 420, 00 грн.

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.

При цьому, відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки частина заборгованості з орендної плати була сплачена відповідачем 18.03.2014, тобто після порушення провадження за позовом Департаменту комунальної власності та приватизації та МКП "Основаніє", колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність предмета спору між сторонами щодо заборгованості з орендної плати в сумі 3 420, 00 грн., а тому правомірно припинив провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про розірвання спірного Договору оренди та повернення приміщення колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 ГК України.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Водночас орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно з ч. 3 ст. 26 якого підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень ГК України та ЦК України.

Так, в силу приписів ч. 2 ст. 652 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотності порушення договору у законі зазначається термін «шкода», який слід тлумачити з урахуванням ч. 2 ст. 22 ЦК України, а істотний негативний вплив на інтереси потерпілої сторони визначається виходячи з розміру завданої порушенням шкоди, який не дозволяє цій стороні отримати очікуване при укладенні договору.

Відтак, необхідно встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, а її розмір не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з Акту звірки взаємних розрахунків від 18.03.2014, Орендар дійсно із запізненням сплачував орендну плату за спірним Договором.

Водночас співставлення наведеного з іншими доказами у справі дозволяє дійти висновку про те, що затримка внесення орендної плати обумовлена об'єктивними причинами.

Так, у матеріалах справи містяться докази багаторазових звернень ФОП ОСОБА_4 до аварійної служби у зв'язку із залиттям орендованого приміщення внаслідок незадовільного технічного стану трубопроводу гарячого водопостачання, про що свідчить виписка про звернення відповідача за телефоном 15-80, надана на вимогу ФОП ОСОБА_4 МКП «Основаніє» (т. 1, а. с. 43-46). Зазначене також підтверджується низкою актів обстеження технічного стану інженерних комунікацій та трубопроводу у спірному приміщенні, складених співробітниками МКП «Основаніє» 06.11.2012 (т. 1, а. с. 70), 06.02.2013 (т. 1, а. с. 67), 05.06.2013 (т. 1, а. с. 68), 14.06.2013 (т. 1, а. с. 69) та 22.11.2013 (т. 1, а. с. 66).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що частина заборгованості з орендної плати була сплачена Орендарем 18.03.2014, що зумовило припинення провадження у відповідній частині позовних вимог та свідчить про намір ФОП ОСОБА_4 належним чином виконувати зобов'язання за Договором.

При цьому колегія суддів зауважує, що наведене не може вважатися підставою для звільнення Орендаря від орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України протягом 9 місяців 2013 року, як про це просить відповідач, або зменшення орендної плати на підставі ч.4 ст. 762 ЦК України, оскільки останній не довів неможливості користуватися спірним приміщенням протягом зазначеного періоду, а докази, на які посилається ФОП ОСОБА_4 в обґрунтування своїх заперечень свідчать про те, що всі аварійні ситуації були ліквідовані працівниками КП «ПРЕЖО № 2» за заявами відповідача.

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності та приватизації, а також МКП «Основаніє» про розірвання Договору оренди також не підлягають задоволенню.

Оскільки вимога про повернення орендованого майна є похідною від позовної вимоги про розірвання Договору оренди, у задоволенні якої суд обґрунтовано відмовив, а спірний Договір є чинним до 25.05.2017, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про повернення спірного приміщення не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразились, зокрема, у незазначенні у протоколі судового засідання та вступній частині оскаржуваного рішення адвоката, який представляв інтереси відповідача, неповідомленні судом про розгляд клопотання про призначення судової експертизи, ненаданні сторонам вступної та резолютивної частини рішення, оголошеного у судовому засіданні, а також невідповідності повного тексту рішення рішенню, оголошеному у судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Місцевим господарським судом були порушені норми господарського процесуального законодавства, зокрема ст.ст. 22, 84, 85 ГПК України, однак відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2014 у справі № 908/4294/13 підлягає залишенню без змін з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Донецької області від 18.03.2014 у справі № 908/4294/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.03.2014 у справі № 908/4294/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: О.А. Марченко

К.І. Бойченко