ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р.Справа № 922/6505/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про стягнення коштів в сумі 883 803,63 грн.
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_3 ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить визнати договір від 10.10.2011 року про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01 січня 2008 року удаваним правочином позики та стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 883 803,63 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує невиконання Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 (відповідачем) зобов'язань за договором від 10.10.2011 р. про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р. та ст.ст. 235, 1046, 1047 ЦК України.

Позивач надав письмові пояснення по справі в яких підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Також, позивач надав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи для з'ясування питання: чи виконано підпис ФОП ОСОБА_2 на тексті договору від 10.10.2011 року про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року ОСОБА_2, проведення якої просить доручити ХНДІСЕ ім. засл. Проф. Бокаріуса ( а.с.57-58). На час проведення судової експертиз провадження у справі зупинялось.

11.01.2016 року до суду надійшов відзив від представника відповідача у якому він просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.01.2016 року клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи від 25.01.2016 року задоволено, вирішено поставити запитання судовому експерту: чи виконано підпис ФОП ОСОБА_2 на тексті договору від 10.10.2011 року про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року ОСОБА_2, проведення якої просить доручити ХНДІСЕ ім. засл. Проф. Бокаріуса.

Провадження у справі 922/6505/15 зупинялось до вирішення питань поставлених судовому експерту.

У зв'язку зі зверненням до суду експерта з клопотанням про надання додаткових документів, необхідних для проведення експертизи було призначене судове засідання на 15.03.2016 р.

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. за клопотанням позивача був продовжений строк розгляду спору на 15 днів до 17.04.2016 р., відкладений судовий розгляд на 28.03.2016 р. та зобов'язано сторін надати до суду додаткові докази, у тому числі повторно запропоновано відповідачу надати вільні зразки підпису в різнохарактерних документах, виконаних до жовтня 2011 року та вільні зразки його почерку в різнохарактерних записах, які містять слова з буквами «ОСОБА_2», «ОСОБА_2», «ОСОБА_2» записом «ОСОБА_2». Витребуваних документів відповідач не надав, що унеможливило проведення судової експертизи ( а.с.90).

28.03.2016 року у судовому засіданні оголошена перерва до 11.04.2016 року.

Крім того, 28.03.2016 року від представника відповідача надійшло клопотання про застосування до позовних вимог викладених у позовній заяві позивача строку позовної давності.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд з'ясовує та зазначає в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

01.01.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди нерухомого майна № 2, за яким орендодавець (позивач) зобов'язався передати, а орендар (відповідач) прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № 39-53 загальною площею 243,8 кв.м, що знаходяться в будівлі літ «А-9» за адресою: АДРЕСА_1.

10.10.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 1.01.2008 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.02.2015 р. по справі №922/1592/14 відмовлено позивачу у позові до відповідача про стягнення заборгованості за договором від 10.10.2011 року про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 р. через відсутність заборгованості.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2015 р. по справі № 922/1592/14 рішення господарського суду Харківської області від 25.02.2015 р. у справі № 922/1592/14 залишено без змін, у задоволенні апеляційної скарги позивачу по даній справі відмовлено.

Позивач звертаючись до суду по даній справі вказує на той факт, що 10.10.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений не договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 1.01.2008 р., а окремий договір позики, а вказаний договір, на думку позивача, має характер удаваного правочину, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, тобто насправді, вказує позивач, між сторонами був укладений договір позики, на підставі якого відповідач узяв у позивача гроші та зобов'язався їх повернути до 01.05.2012 року.

Відповідно до частини 2 ст. 235 ЦК України вказано на той факт, що уразі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Однак, як встановлено рішеннями судів по справі № 922/1592/14, копії яких надані позивачем до матеріалів справи, про що саме стверджував позивач по даній справі при розгляді справи № 922/1592/14 10.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 р. згідно якого станом на 01.09.2011 року у орендаря (відповідача) перед орендодавцем (позивачем) виникла заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року у розмірі 300000,00 грн., яку орендар зобов'язався погасити на умовах цього договору про взаєморозрахунки до 01.05.2012 року. Крім того, відповідно до п. 2 договору керуючись ст. ст. 524, 533 ЦК України сторони визначили грошовий еквівалент зобов'язання орендаря по погашенню заборгованості в сумі 300000,00 грн. в іноземній валюті - доларах США, які станом на 10.10.2011 року за курсом НБУ складає 797,276 грн. за 100 доларів США, становить 37628,40 доларів США.

Відповідно до п. 3 договору у випадку зміни офіційного курсу НБУ долара США орендар зобов'язаний виконати своє грошове зобов'язання в гривнях по курсу НБУ на день виконання зобов'язань.

Але, господарські суди при вирішенні справи № 922/1592/14 прийшли до висновку, що договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року на який посилався позивач, як на підставу заявлених позовних вимог, визначає наявність заборгованості у відповідача перед позивачем, якої взагалі не існувало на момент підписання, що вказує на той факт, що позивачем не надано належних доказів обґрунтованості та правомірності заявлених вимог, крім того суди прийшли до висновку, що наведені позивачем доводи нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, в зв'язку з чим у позовних вимогах позивачу до відповідача було відмовлено.

Крім того, господарськими судами при вирішенні справи № 922/1592/14 не виявлено правочин, а саме договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року удаваним, та таким, що має ознаки договору позики. Відповідач при вирішенні справи №922/1592/14 також не наполягав на удаваність правочину, та на те, що між сторонами склались за договором про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаним 10.10.2011 року будь-які інші правові відносини.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. 35 ГПК України суд при розгляді цієї справи не вправі ставити під сумнів обставини, встановлені рішенням судів у іншій господарській справі, що набрало законної сили, у якої брали участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, а саме встановлювати удаваність договору про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаним 10.10.2011 року, та визнавати його при даному розгляді справи договором позики, коли при вирішенні іншої господарської справи, рішення по якої вже набрали законної сили, господарські суди прийшли до іншого висновку та не знайшли того факту, що вказаний правочин є удаваним, та сторони по справі мали на увазі інший правочин.

Також, суд вказує на той факт, що договір позики є класичним прикладом реального договору. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є реальним і вважається укладеним саме з моменту передачі грошей або речей, що є предметом позики, позичальник стає їх власником. Предметом договору можуть бути гроші або інші замінні речі, визначені родовими ознаками. Однак з матеріалів справи не вибачається того факту, що відповідач щось отримав від позивача по договору про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаним 10.10.2011 року, крім того, як вже встановлено господарськими судами при вирішенні справи №922/1592/14 не існувала на момент укладення правочину будь-якого боргу за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року. Суд вказує, що договір позики міг виступати новацію до договору оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року, у разі існування будь-якої заборгованості з оренди за певний період, або договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року мав ознаки окремого договору позики, у разі наявності доказів отримання відповідачем від позивача будь-яких грошей або речей не пов'язаних з договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року. Виходячи з цього господарські суди при вирішенні справи №922/1592/14 правомірно не могли прийти до висновку, що договір про проведення взаєморозрахунків між сторонами за договором оренди нерухомого майна № 2 від 01.01.2008 року підписаний 10.10.2011 року має ознаки удаваності, та є договором позики.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав суду обґрунтованих доказів в підтвердження своєї правової позиції.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в позові у повному обсязі.

Відповідно ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо: 1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення; 2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя Л.С. Лаврова