ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11.04.2016 р. Справа№ 914/576/16

за позовом:Державного підприємства «Сколівське лісове господарство», Львівська область, м.Сколе.;
до відповідача:Приватного підприємства «Львівдах», Львівська область, м.Новояворівськ;
про:стягнення 240240,70 грн. боргу за договором поставки лісопродукції №51/2015-1 від 15.04.2015р.

Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І
Представники сторін:
від позивача:не з»явився;
від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність б/н від 22.03.2016р.).
01.03.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного підприємства «Сколівське лісове господарство» до Приватного підприємства «Львівдах» про стягнення 240240,70 грн. боргу за договором поставки лісопродукції №51/2015-1 від 15.04.2015р.

Ухвалою суду від 03.03.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 28.03.2016р. Ухвалою суду від 28.03.2016р. розгляд справи відкладено на 11.04.2016р.

08.04.2016р. на адресу господарського суду Львівської області від Приватного підприємства «Львівдах» надійшла заява про відвід судді Крупника Р.В.

Свою заяву заявник мотивує тим, що позивачем не було додано до позовної заяви доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі при її поданні, а відтак, суд повинен був її повернути без розгляду, відповідно до положень п.4 ст.63 ГПК України. Також суд самостійно, без клопотань сторін, витребовує в сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, незаконно зобов»язав відповідача надіслати позивачу відзив на позовну заяву, а також, наполягає на проведенні звірки розрахунків на підставі неналежно оформлених документів, оскільки відповідач звертав увагу на те, що долучення позивачем до позовної заяви товаротранспортних накладних, підтверджених і оформлених тільки зі сторони позивача унеможливлює звірку розрахунків.

На думку заявника, винесення господарським судом неправильних ухвал від 03.03.2016р. та від 28.03.2016р. викликає достатньо обґрунтований сумнів у неупередженості судді Крупника Р.В.

Розглянувши подану заяву, суд прийшов до висновку про відмову у її задоволенні, зважаючи на наступне.

Право сторони на подання заяви про відвід судді є однією із гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст. 20 ГПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є родичем осіб, які беруть участь у судовому процесі, якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 2-1 цього Кодексу, або якщо буде встановлено інші обставини, що викликають сумнів у його неупередженості. Суддя, який брав участь у розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, постанови, прийнятої за його участю, або у перегляді прийнятих за його участю рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами.

Відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Як зазначив Пленум ВГС України в п.п. 1.2.1. п. 1.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Положеннями п.п. 1.2.3. п. 1.2. згаданої вище Постанови встановлено, що задоволення заяви про відвід судді повинно обґрунтовуватися посиланням на обставини, про які йдеться в частині першій статті 20 ГПК, із зазначенням та поданням доказів, які їх підтверджують.

Відповідно до положень ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, всупереч вимогам закону, заявником не було представлено суду жодних допустимих та належних доказів в підтвердження можливості упередженого та необєктивного ставлення судді Крупника Р.В. до нього чи його представників, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявленої заяви.

Стосовно посилання заявника на те, що судом було порушено провадження у справі № 914/576/16 без долучених доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, то суд зазначає, наступне.

Позивачем до позовної заяви (додаток № 24) долучено оригінал платіжного доручення № 2461 від 12.02.2016р. про сплату судового збору. Однак, після порушення провадження у справі, судом було встановлено, що судовий збір позивачем сплачено не на рахунок господарського суду Львівської області, у зв»язку з чим суд ухвалою від 28.03.2016р. зобов»язав його здійснити оплату судового збору за подання позовної заяви у встановленому законом порядку та розмірі.

Крім того, згідно підпункту 3.5 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: одержання необхідних доказів чи обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми; надіслання відповідачеві чи іншим особам, які беруть участь у справі, копій позовних матеріалів. Повне найменування і поштові адреси сторін може бути з'ясовано безпосередньо у судовому засіданні. Не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми судового збору можливо стягнути за результатами розгляду справи.

Водночас суд зазначає, що доводи позивача про упередженість судді, у звязку з винесенням ухвали суду від 03.03.2016р. та від 28.03.2016р., та витребування без відповідного клопотання сторони додаткових доказів, зобов»язання відповідача надіслати позивачу відзив на позовну заяву та провести звірку розрахунків не можуть слугувати підставою для відводу судді. Виносячи ухвалу суду від 03.03.2016р., суд керувався ст.65 ГПК України, якою передбачено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення спору суддя зобов»язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребовує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

При винесенні ухвали суду від 28.03.2016р. господарський суд діяв виключно в межах повноважень наданих йому нормами ст. 43 ГПК України, яка передбачає, що суд здійснює всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Таким чином, суд, оцінивши викладені у заяві відповідача доводи, дійшов до висновку, що вони не відповідають вимогам статті 20 Господарського процесуального кодексу України та не можуть бути підставою для задоволення клопотання про відвід судді.

Крім того, будь-які інші обставини, які б давали підстави для сумніву в неупередженості судді, під час розгляду поданої заяви не встановлені.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 20, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.В задоволенні заяви Приватного підприємства «Львівдах» про відвід судді Крупника Р.В. у справі № 914/576/16 відмовити.

Суддя Крупник Р.В.