РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016Справа №910/33030/15

За позовом Дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптова база "Чай-агропродукт"

про визнання договору недійсни

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Богдан І.А. - за дов.;

від відповідача: Зінкевич Д.В. - за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптова база "Чай-агропродукт" про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підписання договору поставки з боку Відповідача здійснив директор ОСОБА_3, який не був наділений правом підписати договір поставки. Посилаючись на ст. ст. 92, 203,215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір поставки № 01/12-11 від 01.12.11р.

Ухвалою від 31.12.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.01.2016 р.

26.01.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

Судове засідання 26.01.2016 р. не відбулося.

Ухвалою від 03.02.16р. розгляд справи призначено на 09.02.16р.

09.02.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 09.02.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір поставки № 01/12-11 молочної продукції.

Відповідно до п. 1.1 Договору, Відповідач зобов'язувався поставити молочну продукції, а Відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити товар.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підписання договору поставки з боку Відповідача здійснив директор ОСОБА_3, який не був наділений правом підписати договір поставки. Посилаючись на ст. ст. 92, 203,215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір поставки № 01/12-11 від 01.12.11р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 82 ГК України передбачено, що установчим документом товариством з обмеженою відповідальністю є статут.

Згідно з ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтерес юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодекс іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно з ч. 3 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особ; підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Пунктом 10.17 Статутом Відповідача передбачено, що управління поточною діяльністю Товариства здійснює виконавчим органом - Директором Товариства.

Частиною 4 ст. 62 ЗУ «Про господарські товариства» дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Пунктом 10.18 Статутом Постачальника передбачено, що Директор призначається Загальними зборами Учасників. Директор підзвітний Загальним зборам Учасників, несе перед ними відповідальність за виконання їх рішень.

Пунктом 10.19 установлені повноваження директора, якими передбачено, що Директор Товариства укладає будь-які угоди та інші юридичні акти в межах своєї компетенції, видає довіреності, відкриває в банках поточні, валютні та інші рахунки.

Статут Постачальника визначає загальні правові, соціально-економічні та організаційні засади створення, діяльності та припинення діяльності Відповідача, а також права та обов'язки учасників Товариства.

Управління поточною діяльністю Товариства здійснює виконавчим органом - Директором Товариства.

Директору Товариства заборон, щодо укладання угод в Статуті не установлено.

Загальними зборами Учасників не приймалися рішення, щодо обмеження Директора Товариства на укладання будь-яких угод.

Директор Постачальника керувався установчими документами Товариства, в яких не заборонено директору укладати угоди на певні суми.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приймаючи до уваги встановлені вище обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.02.2016р.

Суддя І.О.Домнічева