КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа№ 915/1869/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

При секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача - Семенов Ю.С.

від відповідача - Потатуєв В.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми "ЮКОН"

до Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ"

про стягнення 1700966,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 по справі №915/1869/15 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" на користь Приватної виробничо-комерційної фірми "ЮКОН" заборгованість в сумі 1700996 грн 37 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 25514 грн. 95 коп.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Сітайло Л.Г., судді Пашкіна С.А., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 призначено 05.04.2016.

31 березня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, який долучено судом до матеріалів справи.

В судове засідання 05.04.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

24 жовтня 2013 року між Приватною виробничо-комерційною фірмою "ЮКОН" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" (покупець) укладено договір поставки від № 960 з подальшим укладенням додаткової угоди від 25.10.2013 № 1/967 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач зобов'язується передати у визначений термін у власність відповідача товар відповідно до специфікації № 2, яка є невід'ємною частиною Договору, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар в порядку, визначеному умовами Договору.

Сума Договору становить 1.703.173,61 грн. (п. 4.1 Договору).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що право власності на товар переходить з моменту отримання товару відповідачем та підписання сторонами накладної та акту приймання-передачі товару.

Згідно з п. 4.2 Договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача на протязі 120 днів після поставки всієї заявленої партії товару та підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.1.1, 7.1.2 Договору відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений товар, а також прийняти поставлений товар, згідно з актом прийому-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставив відповідачу товар на загальну суму 1700996,38 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Місцевим господарським судом встановлено, що поставка відповідачем та прийняття товару позивачем підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств без зауважень.

Відповідно до акту приймання-передачі від 29.10.2013 на суму 1077.071,27 грн. кінцевий строк виконання зобов'язання відповідача з оплати вартості товару, згідно з умовами п. 4.2 Договору, настав 26.02.2014, а по акту приймання-передачі від 04.11.2013 на суму 623.925,11 грн. - 04.03.2014.

Доказів сплати заборгованості відповідачем до суду не надано.

В той же час, відповідач зазначає про існування форс-мажорних обставин, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підтвердження обставин непереборної сили, в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії експертного висновку торгово-промислової палати України від 04.12.2014 № 5668/05-5, сертифікату про форс-мажорні обставини від 03.12.2014 № 2018 та сертифікату про форс-мажорні обставини від 17.10.2014 № 1022, згідно з якими засвідчено настання форс мажорних обставин за договором поставки від 24.10.2013 №960 з 27.02.2014.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за Договором у випадку настання обставин непереборної сили, які не існували на момент підписання Договору і виникли незалежно від сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна та інше).

Згідно з п. 9.3 Договору доказом виникнення обставин непереборної сили і строком їх дії є відповідні документи, що видаються Торгово-промисловою палатою України, із зазначенням характеру обставин та строку їх дії.

Частиною 4 ст. 14 Цивільного кодексу України передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтею 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, за змістом вказаних норм, особа звільняється саме від відповідальності за порушення зобов'язання, а не від обов'язку його виконання, причому, за умови доведення цією особою, що порушення є наслідком непереборної сили.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що предметом спору є стягнення з відповідача грошових коштів як оплати за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суд, що наявність сертифікату про форс-мажорні обставини не звільняє відповідача від оплати за отримані послуги по акту приймання-передачі від 04.11.2013 на суму 623.925,11 грн.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що неможливість виконання боржником зобов'язання є абсолютною і доводи кредитора про наявність у боржника, поза межами тимчасово окупованої території майна і грошових коштів, достатніх для погашення боргу не спростовано.

Також, місцевим господарським судом вірно зазначено, що на теперішній час відповідач є діючим суб'єктом господарювання, не визнаний банкрутом, не знаходиться в процесі ліквідації.

Щодо зобов'язання замовника сплатити виконавцю вартість послуг по акту приймання-передачі від 29.10.2013 на суму 1077071,27 грн., колегія суддів зазначає, що таке зобов'язання виникло до настання форс мажорних обставин.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 по справі №915/1869/15 без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЧОРНОМОРНАФТОГАЗ" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 26, офіс 505; ідентифікаційний код 00153117) в дохід Державного бюджету 28065 (двадцять вісім тисяч шістдесят п'ять) грн. 95 коп.

Матеріали справи №915/1869/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна