ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 922/1794/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Ногіна О.М.,

першого відповідача - ОСОБА_1,

другого відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора (вх. №372 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 20.01.16 у справі

за позовом прокурора міста Харкова, м. Харків,

до

1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Бархани", м. Харків,

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Виконуючий обов'язки прокурора міста Харкова звернувся до господарського суду з позовною заявою до 1) Харківської міської ради, 2) Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Бархани", в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати п.4.2. додатку 1 до рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 29.04.2010р. № 60/10;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 209281, зареєстрований в ОСОБА_3 Державного земельного агентства у місті Харкові;

- зобов'язати Обслуговуючий кооператив "ЖБК "Бархани" повернути територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 30,3175 га з кадастровим номером :13:009:0120 у первісному (придатному для використання) стані.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірне рішення прийняте в порушення вимог статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186. На думку позивача, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Бархани за своєю метою діяльності не відповідає вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту, як житлово-будівельний кооператив.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.04.2015, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015, у справі № 922/1794/14 в позові відмовлено повністю.

ОСОБА_4 Вищого господарського суду України від 03.11.2015 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.07.2015 та рішення господарського суду Харківської області від 24.04.2015 у справі № 922/1794/15 скасовано, справу № 922/1794/15 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанції, Вищий господарський суд в своїй постанові вказав, що касаційна інстанція не заперечує встановлених судами обставин стосовно того, що на час звернення прокурора з позовом сплила позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачами, проте виходить із того, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.01.2016 року (суддя Яризько В.О.) у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування свого рішення, місцевий господарський суд зазначив, що судом встановлений факт обґрунтованості позовних вимог, а також встановлений факт пропущення позивачем строку на звернення з даним позовом до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачами заявлено клопотання про застосування наслідків позовної давності.

Прокурор із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що ним не було пропущено строків позовної давності. На думку прокурора, строк позовної давності слід вираховувати не з дати пленарного засідання Харківської міської ради, на якому прийнято оскаржуване рішення (29.04.2010 року), а дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури" (01.12.2012 року), оскільки саме з цього дня у прокурора виникла можливість самостійно виступати позивачем.

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник першого відповідача у відзиві зазначає, що на його думку передача земельної ділянки другому відповідачу відбувалась законно, без порушень вимог законодавства України. При цьому перший відповідач вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що останній строк позовної давності не пропущено.

Представник другого відповідача проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, вважає доводи позивача безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Другий відповідач вважає, що прокурором пропущений строк позовної давності, у зв'язку з чим просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Згідно пункту 4.2. додатку 1 до рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 29.04.2010 № 60/10 Обслуговуючому кооперативу ЖБК Бархани (2-й відповідач) було надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :13:009:0120), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, загальною площею 30,3175 га для будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів по вул. Героїв Праці (в районі вул. Квітучої) у м. Харкові.

На підставі вищевказаного рішення Харківської міської ради ОСОБА_3 Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - ОСОБА_3 Держкомзему у м. Харкові) було видано ОК ЖБК Бархани державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 209281, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 16 від 03.09.2010.

За результатами вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території міста Харкова, прокуратурою міста Харкова було зроблено висновок про те, що рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 29.04.2010 № 60/10 прийнято всупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186.

Позивач вважає, що Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК "ЖБК "Бархани" відповідно до Житлового кодексу України та Примірного статуту, чого здійснено не було. Крім того, зазначає, що ОК "ЖБК "Бархани" фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є лише обслуговуючим кооперативом, що відображено в пункті 1.2 його статуту та підтверджується фактом того, що він не розпочав будівництво об'єкту нерухомого майна за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці (район вулиці Квітучої).

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Наведеною нормою передбачена можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Створення та діяльність житлово-будівельних кооперативів регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України Про кооперацію, а також чинними на даний час Житловим кодексом Української РСР та прийнятим на його основі Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, що затверджений постановою ОСОБА_4 Міністрів Української РСР від 30.04.1985 зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про кооперацію законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації.

Закон України Про кооперацію містить загальні вимоги до створення та діяльності різних видів та типів кооперативів. Разом з тим створення та діяльність безпосередньо житлово-будівельних кооперативів як одного з видів обслуговуючих кооперативів регулюється нормами глави 5 Житлового кодексу УРСР та прийнятого на виконання ст.137 цього Кодексу Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Житловий кодекс УРСР є чинним і його дію може бути припинено виключно Верховною ОСОБА_4 України як єдиним органом законодавчої влади. Житловий кодекс УРСР не визнавався нечинним ні Законом України Про кооперацію, ні іншим законодавчим актом, а відтак його норми є обов'язковими до виконання всіма юридичними та фізичними особами, органами влади та посадовими особами. Більш того, окремі норми глави 5 Житлового кодексу УРСР уточнялися Законом України від 29.06.2010 № 2367-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла.

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Статус житлово-будівельного кооперативу закріплено в Житловому кодексі Української РСР, порядок його створення, організації, порядок вступу до кооперативу, хто може бути членом кооперативу, статтями 133 та 137 якого встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється, зокрема, цим Кодексом та Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку. Громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу (частини 5, 6 статті 137 Житлового кодексу).

Пунктом 1 розділу 1 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до п. 3.1 статуту ОК "ЖБК "Бархани" (протокол від 22.01.2010р.), зареєстрованим державним реєстратором 25.01.2010р., тобто в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради, метою створення кооперативу є забезпечення житлом (будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу або із залученням банківських кредитів, чи/або позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Згідно з положеннями статуту ОК "ЖБК "Бархани" метою створення та основними завданнями, а також з урахуванням ч.2 ст.6 Закону України "Про кооперацію", за напрямом своєї діяльності ОК "ЖБК "Бархани" відповідає поняттю "житлово-будівельний кооператив".

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 134 Житлового кодексу Української РСР на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджуються ОСОБА_4 Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

ОСОБА_4 Міністрів Української РСР і Української ОСОБА_5 професійних спілок від 05.06.1985 № 228 затверджено Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до пункту 2 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, кооперативний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів.

Частиною 5 статті 7 Закону України Про кооперацію встановлено, що чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Згідно пункту 16 частини 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, житлово-будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Із п.1.5 Статуту ОК "ЖБК "Бархани" вбачається, що на момент прийняття рішення про створення кооперативу його членами (засновниками) були три громадянина, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Матеріали справи не містять доказів того, що вказані особи перебували або перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

ОСОБА_3 обліку та розподілу житлової площі від 13.02.2015 № 200/у (а.с.37) на адресу прокуратури повідомлено, що громадяни ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на квартирному обліку у м. Харкові за місцем мешкання з 01.01.2010р. по теперішній час не перебували та не перебувають.

Суд першої інстанції вірно акцентує увагу на тому, що членами кооперативу є лише три особи, а земельна ділянка відведена для розробки проекту будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів, що свідчить про недотримання принципів рівності у земельних відносинах.

Таким чином, ОК "ЖБК "Бархани" було створено з порушеннями ч.1 ст.134 Житлового кодексу Української РСР, п.3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_9 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, адже його засновниками були лише три громадянина, які не перебували на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов в даному населеному пункті.

Наведені обставини свідчать, що ОК "ЖБК "Бархани" не було створено як житлово-будівельний кооператив в розумінні Житлового кодексу Української РСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою ОСОБА_9 Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186, що свідчить про відсутність у нього правових підстав на безоплатне отримання у власність спірної земельної земельних в порядку, визначеному ст.41 Земельного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що при прийняті оскаржуваного рішення Харківською міською радою не було дотримано підстав набуття земельних ділянок житлово-будівельними кооперативами, визначених ст.41 Земельного кодексу України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Одночасно з цим, слід зазначити, що відповідачами у справі зроблено заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В п. 1.1. ОСОБА_4 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність, яка згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Таким чином, до спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлюється загальна позовна давність в три роки.

Відповідно до п. 4.1. ОСОБА_4 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу пленарного засідання сесії Харківської міської ради від 29.04.2010р., на якому було прийнято рішення 43 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування", яким ОК "ЖБК "Бархани" (2-й відповідач) надано у власність земельну ділянку загальною площею 30,3175 га, для будівництва та подальшої експлуатації житлових комплексів по вул. Героїв Праці (в районі вул. Квітучої), був присутній прокурор м. Харкова ОСОБА_10

У ОСОБА_4 судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152цс14 висловлено правову позицію про те, що за змістом норми частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, обізнаність прокурора з оскаржуваним рішенням є доведеною з дати ухвалення рішення 29.04.2010р.

У зв'язку із обізнаністю з 29.04.2010р. прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, згідно із ОСОБА_4 Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції чинній станом на 29.04.2010р. та по 15.07.2015р.).

Отже, початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 29.04.2010р., починається саме з дати прийняття такого рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні, та у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.04.2013р.

Позов про скасування спірного рішення було подано виконуючим обов'язки прокурора міста Харкова до господарського суду лише 25.03.2015р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Наказами Генеральної прокуратури України від 12.04.2011, № Згн "Про організацію правозахисної діяльності органів прокуратури України" (п.10) та від 07.11.2012р. № 3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів" (п. 3.1.) на органи прокуратури покладені обов'язки перевіряти законність правових актів Кабінету міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, не тільки в межах перевірки певних актів органів місцевого самоврядування а й встановлені певні строки для здійснення прокурорського нагляду, тобто щомісяця.

Отже прокурор, зобов'язаний був здійснити наглядові функції з приводу перевірки законності оскаржуваного рішення Харківської міської ради протягом місяця з дня його прийняття, у зв'язку з чим суд не приймає посилання прокурора на те, що безпосередні дані, що свідчили про виявлені порушення, були отримані лише в 2015р., оскільки прокурор мав можливість та був зобов'язаний виявити такі порушення в строки, визначені чинним законодавством.

Таким чином, прокурором не була реалізована об'єктивна можливість знати про підстави прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради у місячний строк з моменту його ухвалення, шляхом здійснення заходів прокурорського нагляду, яка між тим збігається із обов'язками прокурора згідно із п. 7 ст. 15 Закону України "Про прокуратуру".

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Слід мати на увазі, що згідно з частиною 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Питання щодо початку перебігу строку позовної давності за позовом прокурора неодноразово були предметом розгляду Верховного Суду України, та останнім неодноразово висловлено правову позиції про те, що норми, установлені частиною 1 статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення в ОСОБА_4 Верховного Суду України від 27 травня 2014 року № 3-23гс14, від 30 вересня 2015 року № 3-374гс15.

У своїй постанові № 3-23гс14 від 27.05.2014р. Верховний Суд України дійшов висновку, що перебування прокурора під час пленарного засідання міської ради, на якому було прийняте оскаржуване рішення, є початком перебігу строку позовної давності, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК, норми якої також розповсюджуються і на звернення прокурора до суду. Та початок перебігу строку позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати, коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Тому нездійснення прокурором своїх цивільних прав, як уповноваженого державного органу у визначений законом строк, а відтак і звернення до суду після спливу строків позовної давності, є підставою для їх застосування згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки прокурор в даному випадку, як уповноважений державою на її захист орган, має рівні з іншими цивільні права.

Слід, також зазначити, що постанові Вищого господарського суду України від 03.11.2015р. у даній справі зазначено про те, що касаційна інстанція не заперечує встановлених судами обставин стосовно того, що на час звернення прокурора з позовом сплила позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачами, проте виходить із того, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

За викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції дати з якої слід обчислювати строк позовної давності у цій справі.

Враховуючи, що колегією суддів, як і судом першої інстанції, встановлений факт обґрунтованості позовних вимог, а також встановлений факт пропущення прокурором строку на звернення з даним позовом до суду, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду Харківської області про те, що клопотання відповідачів про застосування до позовної заяви виконуючого обов'язки прокурора міста Харкова строку позовної давності обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому - у задоволенні позову слід відмовити.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при поданні апеляційної скарги 21.02.2016 року прокурором сплачено 2923,20 грн. судового збору. Вказана сума є меншою, ніж встановлена Законом України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду у справі з трьома позовними вимогами немайнового характеру. Така ставка, з урахуванням подання позову 30.05.2015 року, становить 1218*3*1,1 = 4019,4 грн.

Відповідно до абз. 2 пункту 7 ОСОБА_4 Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд має право стягнути недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.01.2016 року залишити без змін.

Стягнути Прокуратури Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б.Хмельницького, 4) на користь Державного бюджету України (одержувач платежу - УДК у Дзержинському районі м. Харкова, банк одержувача - Головне управління Державного казначейства України у Харківській області, код банка одержувача - 851011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, номер рахунку - 2003) 1096,20 грн. недоплаченої суми судового збору за подання апеляційної скарги.

ОСОБА_4 набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 07.04.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.