КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа№ 910/31140/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача - Кучкова Ю.В.

Гаркавенко С.В.

від відповідача - Олійник Д.В.

Свінтозельська О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 (суддя - О. В. Мандриченко)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго"

про стягнення 96065,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 по справі №910/31140/15 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 27017 грн. 41 коп. основного боргу, 33885 грн. 89 коп. інфляційної складової боргу, 4066 грн. 75 коп. трьох відсотків річних, 10130 грн. 34 коп. пені та 1440 грн. 99 коп. витрат по сплаті судового збору.

Провадження по справі, в частині стягнення основної заборгованості, в розмірі 20965,23 грн. припинено.

Не погоджуючись з рішенням, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 розгляд апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" призначено 12.04.2016.

30 березня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 12.04.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представником відповідача в судовому засіданні подано клопотання про зупинення провадження по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки положеннями ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи зупиняється до вирішення пов'язаної з нею іншої справи. В даному випадку адміністративні справи, на які посилається відповідач не є пов'язаними, в розумінні зазначеної статті. Крім того, у випадку визнання даних тарифів недійсними, відповідач не позбавлений права звернутися до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" із заявою про здійснення перерахунку заборгованості або із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 листопада 1998 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (постачальник) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" (споживач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690063.

Відповідно до умов Договору позивач постачає теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах, згідно з додатком 1 до договору, а відповідач зобов'язаний своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно з п. 2 додатку 4 до договору відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період та акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ), та платіжну вимогу доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до п. 3 додатку № 4 до договору, сплату за вказаними документами відповідач забезпечує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач, в період з 01.12.2012 до 01.10.2015, надавав відповідачу послуги з постачання теплової енергії. Відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині оплати, належним чином не виконав, а саме частково розрахувався з надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 47 982,64 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 1, 3, 6 та 7 ст. 276 ГК України визначено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі, якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі державних стандартів або технічних умов, шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов'язком для сторін договору.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що постачання теплової енергії підтверджується обліковими картками відповідача та відомостями обліку споживання теплової енергії за вказаний період, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині стягнення основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом також встановлено, що відповідач частково погасив основну заборгованість в розмірі 20965,23 грн., в зв'язку з чим судом обґрунтовано припинено провадження по справі в цій частині вимог, на підставі ст. 80 ГПК України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України та статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів, за прострочку платежу, пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок пені, виходячи зі строків початку її перебігу, заявлених позивачем, та строків нарахування, визначених відповідно до вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, а також 3% річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за розрахунком місцевого господарського суду.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості застосування тарифів НКРЕ, колегія суддів зазначає наступне.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання, регулювання відносин пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання визначає Закон України "Про теплопостачання".

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Указом Президента Укрїни від 14.03.1995 року № 213 «Про заходи щодо забезпечення діяльності Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України» затверджено положення про Національну комісію регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) основними завданнями якої є:

участь у формуванні та забезпеченні реалізації єдиної державної політики щодо розвитку і функціонування оптового ринку електроенергії, ринків газу, нафти та нафтопродуктів;

державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в електроенергетиці та нафтогазовому комплексі;

сприяння конкуренції у сфері виробництва електричної енергії, постачання електричної енергії та газу, видобутку газу та нафти, зберігання та реалізації газу, нафти і нафтопродуктів;

забезпечення проведення цінової і тарифної політики в електроенергетиці та нафтогазовому комплексі;

забезпечення ефективності функціонування товарних ринків на основі збалансування інтересів суспільства, суб'єктів природних монополій та споживачів їх товарів і послуг;

захист прав споживачів електричної і теплової енергії, газу, нафти та нафтопродуктів;

розроблення і затвердження правил користування електричною енергією та газом;

координація діяльності державних органів у питаннях регулювання ринків енергоносіїв;

видача суб'єктам підприємницької діяльності ліцензій на виробництво електричної енергії в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва електричної енергії (ліцензійними умовами), передачу та постачання електричної енергії, зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності зі зберігання природного газу (ліцензійними умовами), і постачання природного газу, транспортування нафти та нафтопродуктів магістральними трубопроводами, транспортування природного і нафтового газу трубопроводами;

Комісія, відповідно до покладених на неї завдань серед іншого бере участь у встановленні правил функціонування оптового ринку електроенергії, ринків газу, нафти і нафтопродуктів та у здійсненні контролю за їх дотриманням, а також захищає в межах своїх повноважень інтереси споживачів у питаннях, що стосуються цін на електроенергію, газ, нафту та нафтопродукти надійності їх постачання та якості послуг з боку постачальних організацій.

Голова комісії підписує, від імені Комісії, ліцензії чи відмову в їх видачі, постанови та розпорядження, які приймає Комісія.

Виключно на засіданнях Комісії розглядаються питання прийняття постанов і розпоряджень.

Комісія в межах своїх повноважень на основі та на виконання законодавства приймає рішення у вигляді постанов і розпоряджень.

Рішення Комісії, прийняті в межах її повноважень, є обов'язковими для виконання підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, які здійснюють діяльність на оптовому ринку електроенергії, ринках газу, нафти та нафтопродуктів.

Рішення Комісії можуть бути оскаржені у встановленому законодавством порядку.

Колегія суддів зазначає, що доказів скасування постанови Національної комісії Регулювання електроенергетики України від 14.12.2010 року № 1729 до суду не надано, в зв'язку з чим відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

НКРЕ для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій, а оскільки ПАТ «Київенего» є монополістом, то рішення (постанова) НКРЕ є для нього обов'язковим.

Рішення НКРЕ, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов'язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань встановлення цін та тарифів (крім встановлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Таким чином, зазначені постанови не підлягають обов'язковій реєстрації, а тому, ПАТ "Київенерго" здійснювало нарахування за обсяги спожитої теплової енергії відповідачу виключно згідно з умовами укладеного договору та відповідно до чинного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно з методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до абз. 5 п. 2 ч. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України" ця Комісія встановлює тарифи на комунальні послуги суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією, а також визначає суб'єктів природних монополій, діяльність яких регулюється відповідно до цього Закону, та складає і веде галузеві реєстри таких суб'єктів господарювання. Подальшими змінами до Закону України "Про Національну комісію регулювання ринку комунальних послуг України" змінено назву на Закон України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг"

Беручи до уваги, що ПАТ "Київенерго" є суб'єктом природних монополій у сфері теплопостачання, його включено до відповідного галузевого реєстру.

Слід звернути увагу, що Верховний Суд України зазначив про правомірність застосування тарифів, встановлених Національною комісією регулювання електроенергетики України для суб'єктів природних монополій в постановах від 28.05.2013 року у справі № 5011- 64/2345-2012 та від 11.12.2012 року у справі № 22/313.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київенерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2016 по справі №910/31140/15 без змін.

Матеріали справи №910/31140/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна