РІШЕННЯ

"21" березня 2016 р.Справа № 921/54/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом: Комунального підприємства "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя", вул. Білецька, 11, м. Тернопіль, 46003

до відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділ Технічного нагляду Тернопільської міської ради, вул. Коперніка, 1, м. Тернопіль, 46000

про: стягнення заборгованості сумі 6 922,09 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Бабій Н.І- представник (довіреність № 08/04 від 11.01.2016 р.)

від відповідача: Касперський П.М. - адвокат (договір-доручення про надання правової допомоги від 07.07.2015 р.)

від третьої особи: не з'явився

Учасникам судового процесу роз'яснено належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання сторін фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

В судовому засіданні 21.03.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Комунальне підприємство "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" звернулося до господарського суду з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 6 922,09 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2016 року порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 04.02.2016 року.

04.02.2016 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, у зв'язку із необхідністю оцінки уже поданих та надання можливості сторонам подати додаткові докази, у судових засіданнях оголошувались перерви до 16.02.2016р. о 11:30 год., до 01.03.2016р. о 11:00 год.

Ухвалою суду від 01.03.2016 р. клопотання позивача № 61/04 від 16.02.2016 р. про виклик в судове засідання для дачі пояснень працівників державних органів відхилено, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в порядку ст. 27 ГПК України, залучено Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради та розгляд справи відкладено на 15.03.2016 р.

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2016 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задоволити повністю. Також, через канцелярію суду надав документи, які витребовувалися ухвалами суду (вх. № 4626 від 04.02.2016р. та вх. № 6914 від 15.03.2016 р.).

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх. № 4547 від 03.02.2016 р. та вх. № 5192 від 15.02.2016 р.).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судовому засіданні підтримала письмові пояснення № 113 від 14.03.2016р. (вх. №6795 від 14.03.2016р.), в яких зазначено, що при перевірці актів виконаних робіт з "Капітального ремонту підпірної стінки в парку ім. Шевченка м. Тернополя" Відділ технічного нагляду керувався договором № 165 від 11.07.2013р. додатково зазначила, що відповідач не порушив коефіцієнта адміністративних витрат.

В судовому засіданні 15.03.2016р. судом оголошувалась перерва до 21.03.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 21.03.2016р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях (вх.№4547 від 03.02.2016р. та вх. № 5192 від 15.02.2016р.), просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засідання не з"явився, причин неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

11.07.2013 року між КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" (надалі, Замовник/позивач) та СПД - ФО ОСОБА_1 (надалі, Виконавець/відповідач) укладено Договір № 165 (далі по тексту - договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Підрядник зобов"язується на свій ризик виконати відповідно до умов цього Договору капітальний ремонт підпірної стіни в парку ім. Шевченка, м. Тернополя (п.1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору, сторони домовились, що перелік робіт, які підлягають виконанню, вказується в дефектному акті або кошторисі, який складає Підрядник для формування договірної ціни.

Предметом підряду є виконані роботи, які відповідають діючим стандартам вимогам будівельним норм і правил (п.3.1. Договору).

Вартість робіт, що передаються за даним Договором, становить станом на 01 квітня 2013р. - 328 676 (триста двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят шість) гривень. Замовник зобов'язаний попередньо оплатити 30% вартості робіт за Договором протягом 14 днів з дня підписання цього Договору (п.5.1., п.5.3. Договору).

Відповідно до п.6.1., п.6.2. Договору передбачено, що оплату за виконані роботи в поточному місяці Замовник зобов'язується проводити, до 10 числа наступного місяця згідно з підписаними актами виконаних робіт. Повний розрахунок за виконані роботи Замовник зобов'язується провести протягом 5 днів після закінчення роботи і підписання акту на приймання виконаних робіт.

Підрядник зобов"язується виконати роботи до 20 серпня 2013 року з правом дострокового виконання робіт. Після закінчення виконаних робіт Підрядник і Замовник підписують акт про закінчення робіт (п.7.1., п.7.2. Договору).

Згідно п.9.1. Договору, сторони домовились, що здавання - приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом ф.2 протягом 2-х днів з моменту повідомлення Замовника про готовність предмету підряду до приймання або передачі на виконання роботи Замовнику.

На виконання умов договору №165 від 11.07.2013р. Виконавець виконав роботи, що підтверджується рахунком на оплату №13 від 13.07.2013р., відомостями ресурсів до локального кошторису №7-1-1 (на підпірна стінка); розрахунками загальновиробничих витрат до локального кошторису (належно завірені копії містяться в матеріалах справи).

Факт виконання Виконавцем та отримання Замовником робіт підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.07.2013р. за липень 2013р. на суму 195 431,00 грн., №2 від 15.08.2013р. за серпень 2013 року на суму 84 202,00 грн., №3 від 11.09.2013р. за вересень 2013 року на суму 35 428,00 грн. підписані повноважними представниками сторін та завірені печатками юридичних осіб без будь - яких застережень і зауважень (знаходяться в матеріалах справи).

В свою чергу, на виконання умов договору №165 від 11.07.2013р. Замовником здійснено оплату за виконані роботи в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками.

З метою здійснення нагляду за виконанням будівельних робіт, 09 серпня 2013 року КП "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" (як, Сторона 1) та Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради (як, Сторона 2) уклали між собою договір №4, відповідно до умов якого Сторона 1 доручає, а Сторона 2 приймає на себе зобов"язання щодо здійснення технічного нагляду за роботами (послугами) з "Капітального ремонту підпірної стіни в парку ім. Шевченка в м. Тернополі (п.1. Договору №4).

Згідно умов договору №4 Відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради здійснював технічний нагляд за роботами, які виконувались на підставі договору № 165 від 11.07.2013р. і погоджував правильність і відповідність до норм дані роботи, про що свідчить акт виконаних робіт № 284 від 11.09.2013р.

23.07.2015 р. Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" за період з 01.10.2012р. по 31.05.2015р., про що складено відповідний акт №17-22/161. Під час здійснення даної ревізії інспекцією встановлено факт завищення вартості робіт щодо капітального ремонту підпірної стіни в парку ім. Т. Г. Шевченка на суму - 6922,09 грн. Дане завищення вартості робіт у актах форми № КБ - 2 на загальну суму 315061, 00 грн., а саме : №1 за липень 2013 року на суму 195431,00 грн., №2 за серпень 2013 року на суму 84202,00 грн. і № 3 за вересень 2013 року на суму 35428,00 грн. виникло в результаті завищення адміністративних витрат на 6922,09 грн., які ОСОБА_1 згідно наданого запиту, документально не підтвердив фактично понесеними витратами і відображенням їх в реєстрах бухгалтерського обліку, про що свідчить розрахунок зайвих видатків внаслідок завищення відповідачем вартості виконаних робіт на об"єктах позивача та акт обстежень обсягів ремонтно-будівельних робіт на об"єктах позивача від 13-14 липня 2015р.

Внаслідок чого відповідачем було завдано КП "ОПКІВ м. Тернополя" матеріальної шкоди на суму 6922,09 грн., що стало причиною останнього звернення до суду.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. При цьому, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору №165 від 11.07.2013р., який по своїй правовій природі є договором підряду.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За змістом даної норми, договір підряду - це консенсуальний, двохсторонній та оплатний договір.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір підряду №165 від 11.07.2013р. укладено у формі вільного волевиявлення сторін. Даний договір не є розірваним або визнаним недійсним в судовому порядку. Акти приймання-передачі виконаних робіт були складені у двосторонньому порядку та підписані представниками обох сторін. Жодних зауважень або заперечень під час прийняття виконаних відповідачем робіт позивачем не заявлено. Вказані обставини не спростовуються сторонами.

Даний договір укладено у відповідності до ст.ст. 627-629, 632 ЦК України, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили об'єм робіт, що підлягають виконанню, та їх вартість, в зв'язку з чим відповідно до наведених вимог законодавства ці умови є обов'язковими для сторін.

Також, матеріалами справи повністю підтверджено виконання сторонами своїх зобов'язань за договором: відповідачем роботи виконані, а позивачем зазначені роботи прийняті та оплачені за цінами, узгодженими сторонами, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт, які підписані без жодних зауважень та застережень, платіжними дорученнями, банківськими виписками та відповідає вимогам ст.854 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи та стверджує позивач, 23.07.15р. Тернопільською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Об'єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" за період з 01.10.2012р. по 31.05.2015р., про що складено відповідний акт №17-22/161. Під час здійснення даної ревізії інспекцією встановлено факт завищення вартості робіт щодо капітального ремонту підпірної стіни в парку ім. Т. Г. Шевченка на суму - 6922,09 грн., в якому зазначено, що дане завищення вартості робіт у актах форми № КБ - 2 на загальну суму 315061, 00 грн., а саме : №1 за липень 2013 року на суму 195431,00 грн., №2 за серпень 2013 року на суму 84202,00 грн. і № 3 за вересень 2013 року на суму 35428,00 грн. виникло в результаті завищення адміністративних витрат на 6922,09 грн., які ОСОБА_1 згідно наданого запиту, документально не підтвердив фактично понесеними витратами і відображенням їх в реєстрах бухгалтерського обліку, про що свідчить розрахунок зайвих видатків внаслідок завищення відповідачем вартості виконаних робіт на об"єктах позивача та акт обстежень обсягів ремонтно-будівельних робіт на об"єктах позивача від 13-14 липня 2015р.

Позивачем надіслано відповідачу вимоги №591/04 від 13.08.2015р. та №722/04 від 23.10.2015р. про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 6 922,09 грн., які залишені відповідачем без задоволення.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і відшкодування збитків.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

За приписами ст. 225 ГК України зазначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. (Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди").

Факт завдання збитків та вину відповідача, позивач обґрунтовує актом №17-22/161 від 23.07.2015р. ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства "Об"єднання парків культури і відпочинку м.Тернополя" за період з 01.10.2012р. по 31.05.2015р. Акт не може бути належним та допустимим доказом, в розумінні приписів ст. 34 ГПК України, в підтвердження факту завдання збитків. Згідно з п. 1 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006р. №550, акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта. Суд відзначає, що за своєю правовою природою акт ревізії не має обов'язкового характеру, такий не може бути предметом судового спору, оскільки є документом, що фіксує факт проведення ревізії та результати такої. Акт ревізії є лише підставою для прийняття компетентним органом відповідного індивідуально-правового акту, який, у свою чергу, покликаний спричинити виникнення, зміну чи припинення певних права та обовязків певному колу субєктів.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з ч. 1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, виявлені за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності позивача порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Водночас, за умови існування між сторонами договірних правовідносин, посилання на висновки перевірки, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів.

Оскільки між сторонами у спорі укладений договір підряду, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача отримано останнім як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору і вони не можуть вважатися збитками.

При цьому суд зазначає, що даної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 18.08.2015 р. у справі № 908/360/15-г.

Згідно з приписами статті 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобовязань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи (ч. 1); державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування (ч. 2); - порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3).

В ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

За своєю природою акт (довідка, вимога та інше) Державної фінансової інспекції є актом ненормативного характеру індивідуальним актом, який породжує права і обов"язки тільки у того суб'єкта, якому вони адресовані, а саме, у позивача та відповідно не породжує для відповідача ніяких обов"язків, зокрема, про сплату недоотриманого доходу та безпідставно відшкодованих коштів. Акт державної фінансової інспекції є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Зазначений акт не є рішенням суду або іншого повноважного органу, а тому викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.

Також, суд наголошує на тому, що сам по собі акт ревізії не є ані первинним документом, в розрізі Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України". Водночас, слід визнати те, що результати ревізії не є доведеним фактом в розумінні Господарського процесуального кодексу України (та підставою для стягнення з відповідача сум збитків), оскільки акт інспекції фіксує лише можливе бюджетне порушення позивача.

Крім того, судом встановлено, що 29 грудня 2015 року Головним управлінням національної поліції в Тернопільській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0003181 за фактом розтрати посадовими особами комунального підприємства "Об"єднання парків культури і відпочинку м. Тернополя" бюджетних коштів, якою постановлено дане кримінальне провадження закрити у зв"язку з відсутністю складу злочину.

Також суд зазначає, що відповідно до п.1.4.1. Правил визначення вартості будівництва ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом Держбуду України від 21.08.2000р. за № 174 система ціноутворення в будівництві базується на нормативно-розрахункових показниках і поточних цінах трудових та матеріально-технічних ресурсів. Нормативними показниками є ресурсні елементні кошторисні норми. На підставі цих норм і поточних цін на трудові та матеріально-технічні ресурси визначаються прямі витрати у вартості будівництва. Решта витрат, які враховуються у вартості будівництва, визначається не за нормами, а розрахунково. До таких витрат належать і кошти на покриття адміністративних витрат будівельно-монтажних організацій.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надані належні і допустимі докази самого факту завдання збитків, протиправності дій боржника та причинного зв"язку між такими діями та завданими позивачу збитками.

Враховуючи зазначене та беручи до уваги те, що в ході розгляду спору позивач в обґрунтування підстав позову посилався лише на дані акту ревізії, які, як встановлено судом, є неналежним доказом в підтвердження на посилання щодо завищення відповідачем вартості послуг за договором підряду, є необґрунтованими і не доведеними.

Відповідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по справі слід покласти на позивача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 6, 11, 22, 525, 526, 530, 614, 623, 626, 627, 628, 629, 632, 837, 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 224, 225 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

3. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано07.04.2016 року.

Суддя Боровець Я.Я.