ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 922/6446/15

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.
при секретарі Деппа-Крівіч А.О.
за участю представників сторін:

позивача Харланов В.І. (довіреність №335 від 25.02.2016 року);

відповідача Падалко Т.В. (довіреність №5 від 05.01.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№640Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 17 лютого 2016 року у справі №922/6446/15

за позовом Військової частини НОМЕР_1 , м.Харків

до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин", м.Харків

про стягнення 41456,40 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача 41456,40 грн. майнової шкоди, завданої неналежним виконанням обов`язків посадових осіб підприємства, під час прийому та зберігання автомобільної техніки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 лютого 2016 року у справі №922/6446/15 (суддя Хотенець П.В.) відмовлено в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності. У позові відмовлено повністю.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду Харківської області від 17 лютого 2016 року у справі №922/6446/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 21.03.2016 року та відстрочено позивачу сплату судового збору до 21.03.2016 року.

16.03.2016 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2937), в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача надав заяву про відстрочення сплати судового збору (вх.№3072 від 21.03.2016 року), в якій він просить продовжити термін відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Ухвалою суду від 21.03.2016 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення по справі, відстрочено позивачу сплату судового збору та зобов`язано надати докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі до 04 квітня 2016 року. Розгляд справи відкладено на 04 квітня 2016 року на 10:00 год. Запропоновано позивачу надати правовстановлюючі документи на автомобільну техніку.

30.03.2016 року на виконання вимог ухвали суду від 21.03.2016 року позивачем надано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги (вх.№3471).

04.04.2016 року представником позивача в судовому засіданні подано додаткові пояснення (вх.№3562/1).

Представник позивача в судовому засіданні підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити. Представник відповідача заперечує проти апеляційної скарги та просить залиши в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 березня 2011 року на підставі наряду Центрального автомобільного управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) № 228 та розпорядження начальника Центрального бронетанкового управління Збройних Сил України № 342/3/3/824 від 12 квітня 2011 року командиром Військової частини НОМЕР_1 (позивачем) підполковником ОСОБА_1 , було організовано переміщення та прийом 43-х одиниць автомобільної техніки 4-ї категорії від Державного підприємства "110 Харківський автомобільний ремонтний завод", який на даний час має назву Державне підприємство "Харківський завод спеціальних машин" (відповідач). Під час прийому автомобільної техніки був виявлений значний некомплект на вищевказаній автомобільній техніці, про що було зазначено в актах прийому форма 4, затвердженому командиром Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 № 140-182 від 16 вересня 2011 року. При виявленні недоліків командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив Військову частину НОМЕР_2 . Командир Військової частини НОМЕР_2 05 березня 2012 року за вихідним № 342/4/5/79 надав вимогу щодо проведення приймання автомобільної техніки за фактичним станом згідно актів приймання. Довідки-розрахунки до некомплектів автомобільної техніки зазначених у актах прийому № 140-182 від 16 вересня 2011 року були затверджені командиром Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_1 № 36-78 від 28 лютого 2013 року, в яких виявлено загальну суму нестачі у розмірі 41456,40 грн. До надходження розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 № 342/3/3/824 від 05 березня 2012 року на адресу відповідача були надані копії актів прийому від 16 вересня 2011 року № 140-182 та лист від 04 січня 2012 року № 21 з проханням прийняти рішення щодо укомплектування автомобільної техніки майном, якого не вистачає, або надати документи, які підтверджують некомплект автомобільної техніки. У відповідь на дане звернення відповідач надав акти технічного стану на передані 43 одиниці автомобільної техніки, які були складені на даному підприємстві та затверджені директором підприємства ОСОБА_2 , у розділі III "Комплектність" яких відображено некомплект майна на зазначену техніку у сумі 26030,17 грн.

Аудиторським звітом № 234/1/31/35 від 06 березня 2013 року (пункт 2 розділу 4 "рекомендації", та пункт 2.2. "автомобільна служба") та про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 за період з 25 березня 2011 року по 13 лютого 2013 року було винесено рекомендацію: "в термін до 05 квітня 2013 року прийняти рішення щодо відшкодування суми нестачі в розмірі 41456,40 грн., відповідно вимог чинного законодавства".

Під час проведення аудиту відповідачу було надіслано запит №264 від 25 лютого 2013 року щодо надання копій дозволів військового органу управління на прийом вищезазначеної техніки на капітальний ремонт з некомплектом.

У відповідь листом відповідача №134 від 26 лютого 2013 року було повідомлено, що зазначені в запиті документи були знищені відповідно до переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №401 від 18 листопада 2003 року.

05 квітня 2013 року у Військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування. в ході якого, позаштатний дізнавач Військової частини НОМЕР_1 майор Євтухов О.В., дійшов висновку, що зазначена нестача виникла внаслідок неналежного прийому та зберігання автомобільної техніки з інших військових частин Державним підприємством "Харківський завод спеціальних машин" і не може обліковуватися як нестача позивача. (т.1 а.с. 261-265).

Позивачем зазначено, що в подальшому Військова частина НОМЕР_1 зверталася до Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з проханням захисту прав та законних інтересів у майновому відношенні, що виникли між позивачем та Державним підприємством "Харківський завод спеціальних машин". Прокурорською перевіркою № 24-2079 від 24 травня 2013 року було встановлено, що зазначена автомобільна техніка (43 одиниці), протягом 2003-2007 років передавалася на ремонт відповідачу від інших військових частин, а сума нестачі у розмірі 41456,40 грн. складається з 13312,38 грн., що виникла внаслідок тривалих порушень порядку зберігання техніки відповідачем, а залишок нестачі на суму 28144,02 грн. виник ще до передачі вказаної автомобільної техніки відповідачу від інших військових частин. 13 травня 2013 року за вихідним № 24-1910 Харківською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відповідачу було внесено Подання "Про усунення порушень Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", причин та умов, що їм сприяли". 05 липня 2013 року за вихідним №24-2740 Харківською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері позивачу було винесено Подання "Про скасування пунктів 3. 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 182 від 18 червня 2013 року "Про притягнення до матеріальної відповідальності посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 ", в якому, зокрема, зазначається, що вину посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 у виявленні нестачі не встановлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню, адже позивачем не доведено наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, позивачем не доведено протиправності у діях відповідача, а так само наявності причинного зв`язку між діями відповідача і завданими державі в особі Міністерства оборони України збитками.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Порядок зберігання техніки визначається Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" органом, який здійснює управління військовим майном є Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних сил України.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Силах України на праві оперативного управління. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюється у спеціальному порядку (стаття 3).

Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна Збройних сил України визначено: закріплення військового майна за військовими частинами здійснює Міноборони, як центральний орган управління Збройних сил України (пункт 3); умови зберігання військового майна повинні забезпечувати збереження його належного якісного (технічного) стану, виключати можливість втрати (пункт 13).

Зазначеними нормативними актами чітко визначено, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань і вони здійснюють їх зберігання, оперативний облік, тощо.

Державне підприємство "Харківський завод спеціальних машин" згідно з наказом № 409 від 14 липня 2006 року виключено зі складу Збройних Сил України. Відповідно до нового Статуту, Державне підприємство "Харківський завод спеціальних машин" є державним, унітарним комерційним підприємством, а не військовим формуванням.

На директора Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" не покладено обов`язки забезпечення, зберігання озброєння і військової техніки та відповідальність за втрату або зіпсування військового майна.

З матеріалів справи вбачається, що фактично відповідач здійснював зберігання військового майна. При цьому, договори на його зберігання з Державним підприємством "Харківський завод спеціальних машин" не укладались.

Таким чином функції контролю за збереженням військового майна покладено на власника - Міністерство оборони України, а не на Військову частину НОМЕР_1 .

Як вірно зазначено судом першої інстанції, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договір на зберігання техніки з Міністерством оборони.

Матеріали справи свідчать про те, що договірні відносини між сторонами ґрунтуються на актах прийому-передачі форми 4, затверджені командиром Військової частини НОМЕР_1 підполковником Сидоренко Є.А. від 16 вересня 2011 року. (т.1 а.с. 12-54). Тобто в даних правовідносинах не встановлено правових наслідків щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі 41456,40 грн.

Харківською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері проведено перевірку додержання і застосування посадовими особами Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України". (т.1 а.с.266).

За результатами перевірки було винесено подання № 24-1910 від 13 травня 2013 року щодо вжиття заходів до відшкодування шкоди у розмірі 13312.38 грн. та притягнення до дисциплінарної відповідальності матеріально-відповідальних осіб. які відповідають за зберігання військового майна. (т.1 а.с. 267-269).

По результату розгляду подання Державним підприємством "Харківський завод спеціальних машин" було проведено службове розслідування щодо некомплекту поставленої автомобільної техніки № 132 від 04 липня 2013 року.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем листом № 549 від 04 липня 2013 року надано відповідь до прокуратури, що виявити некомплект автомобільної техніки на суму 13312,38 грн., переданої до Військової частини НОМЕР_1 неможливо у зв`язку з звільненням матеріально-відповідальної особи.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що факт завдання збитків, зазначений в Аудиторському звіті № 234/1/31/35 від 06 березня 2013 року щодо перевірки внутрішньої діяльності позивача за період з 25 березня 2011 року по 13 лютого 2013 року, носить лише рекомендаційний характер, є носієм інформації щодо документообороту в односторонньому порядку. Комісійно, двустороньо дані документи (Акти) не підписані. Тобто цей аудит не може бути належним та допустимим доказом в підтвердження вини відповідача. (т.1, а.с. 251-259).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню, адже позивачем не доведено наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, позивачем не доведено протиправності у діях відповідача, а так само наявності причинного зв`язку між діями відповідача і завданими державі в особі Міністерства оборони України збитками.

Разом з тим, місцевим судом правомірно відмовлено відповідачу щодо застосування строку позовної давності.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлено статтею 257 Цивільного кодексу України у три роки.

За приписами ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013 року - за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, оскільки судом не встановлено порушень законодавства з боку відповідача, тож суд відмовляє у позові з підстав його необґрунтованості, а не з підстав пропущення строку позовної давності.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 17 лютого 2016 року у справі №922/6446/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17 лютого 2016 року у справі №922/6446/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 05.04.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.