КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 34/263

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Лисенко М.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури:не з'явився;
від Національного банку Українине з'явився;
від ТОВ "Український промисловий банк"не з'явився;
від відповідача:Макаренко Ю.О. (довіреність № б/н від 16.12.2015);
від третьої особи:Бойко Н.Л. (довіреність № б/н від 26.10.2015);

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.02.2016

у справі № 34/263 (суддя Сташків Р.Б.),

за позовом заступника прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Національного банку України, товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк",

до товариства з обмеженою відповідальністю "Тіволі",

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк",

про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі № 34/263 відмовлено в задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про зміну способу виконання рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2011 у справі № 34/263.

Не погоджуючись із ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі № 34/263, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про зміну способу та порядку виконання рішення задовольнити. В обґрунтування своїх вимог апелянт, посилаючись на Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом МЮУ № 2710/5 від 22.12.2015, зазначив, що відсутність порядку реалізації арештованого майна боржника, а саме земельних ділянок, на законодавчому рівні, унеможливлює подальше виконання державним виконавцем наказу господарського суду міста Києва від 04.11.2011 № 34/263 в порядок та спосіб, встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 15.06.2011 у справі № 34/263, що, в свою чергу, порушує законні права та інтереси публічного акціонерного товариства "Дельта Банк". Крім того, скаржник стверджує, що враховуючи приписи ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умови договорів іпотеки №355/Zквіп-06 та №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2006 задоволення вимог іпотекодержателя можливо шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Апелянт звертає увагу на те, що в ухвалі господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі № 34/263 позивачем зазначено заступника прокурора Печерського району міста Києва, в той же час, як провадження у справі № 34/263 було порушено за позовом заступника прокурора Голосіївського району міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.03.2016 за участю уповноважених представників.

У зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному автоматизованою системою здійснено його заміну у складі раніше визначеної колегії для розгляду справи №34/263, про що сформовано протокол, відповідно до якого склад колегії суддів наступний: головуючий суддя Федорчук Р.В., судді Майданевич А.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою суду від 09.03.2016 справу № 34/263 прийнято до провадження вищезазначеною колегією.

09.03.2016 представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ «Тіволі» проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити ухвалу господарського суду міста Києва від 01.02.2016 без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 розгляд справи відкладено на 21.03.2016.

21.03.2016 представником апелянта через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано заперечення на відзив товариства з обмеженою відповідальністю "Тіволі", в яких публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" просило скасувати оскаржувану ухвалу у повному обсязі.

У судових засіданнях представники публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Прокурор у справі, представники Національного банку України та ТОВ "Український промисловий банк" у судові засідання не з'являлися, причини неявки суд не повідомляли, проте кореспонденція направлялася за належними адресами зазначених осіб.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурор у справі, Національний банк України та ТОВ "Український промисловий банк" повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, а отже наявні визначені законом підстави щодо можливості розгляду справи за відсутності їх представників.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2015 ПАТ «Дельта Банк» звернувся до господарського суду міста Києва із заявою № 18.1-22 від 20.01.2015, у якій, посилаючись на ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.1. іпотечних договорів №355/Zквіп-06 та №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2006, просив змінити порядок виконання рішення господарського суд міста Києва від 15.06.2011 № 34/263 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами №355/Zквіп-06 та №355/Zквіп-06-1 від 11.12.2006, шляхом визнання права власності земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га та жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м.

Подану заяву публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" обґрунтувало наступним.

В межах процедури виконавчого провадження, відкритого постановою державного виконавця ВПВР ДВС України №29936922 від 18.11.2011, іпотечне майно боржника реалізовано на прилюдних торгах, за результатами яких переможцем стало АТ «Дельта Банк», яке у подальшому зареєструвало право власності на зазначене майно.

На підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 31.05.2012 виконавчий документ у виконавчому провадженні № 29936922 повернуто стягувачеві.

Судом першої інстанції встановлено, що господарським судом міста Києва рішенням від 17.08.2012 у справі № 5011-32/7520-2012, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.10.2012 визнано недійсними результати указаних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна ТОВ "Тіволі", рішенням від 10.06.2014 у справі № 910/5034/14 визнано недійсними акт державного виконавця № 187/9 про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 01.06.2012, Окружним адміністративним судом міста Києва постановою від 17.10.2014 у справі № 826/14118/14 скасовано рішення про державну реєстрацію права власності від 26.10.2013 на земельну ділянку, що розташована в м. Києві по вул. Польовій, 61-А.

Враховуючи викладене місцевий суд дійшов правомірного висновку, що житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: м. Київ, Солом'янський район, вул. Польова, 61-А знову належать на праві власності ТОВ "Тіволі".

На підставі ч. 1 с. 51, ст.ст. 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження» 07.11.2014 було скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.05.2012 та 18.11.2014 відновлено виконавче провадження № 29936922, проте, посилаючись на положення Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом МЮУ № 2710/5 від 22.12.2015, ст. 377 ЦК України та лист ВПВР ДВС України № 14-0-35-4359/2.-9 від 15.12.2014, публічне акціонерне товариство "Дельта Банк зазначає, що на даний час рішення суду у справі № 34/263 від 15.06.2011 неможливо виконати у порядку і способом, раніше встановленими, а саме: шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно відмови у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2011 у справі №34/263 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Зазначена норма Конституції України кореспондується з ст. 115 ГПК України якою передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, визначений вказаними статтями перелік обставин для завершення виконавчого провадження є вичерпним.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

Аналізуючи норми ст. 121 ГПК України можна дійти висновку, що при наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання. При цьому, суд, залежно від обставин справи, одночасно змінює як спосіб, так і порядок виконання рішення, ухвали, постанови.

Господарський суд міста Києва за наявності визначених законом підстав дійшов вірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції щодо недоведеності заявником неможливості виконання рішення суду від 15.06.2011 № 34/263 способом, визначеним у ньому, оскільки вказане рішення вже виконувалось, а відсутність на даний час механізму реалізації арештованого майна в положеннях Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів не доводить неможливості його виконання у майбутньому, крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га та жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м., шляхом визнання права власності на нього змінює спосіб захисту порушеного права позивача, що однак не є зміною способу виконання рішення суду, а змінює рішення по суті.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 25.11.2015 № 6-1829цс15.

Пунктом 7.1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Змінуючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га та жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м., шляхом визнання права власності на нього має зазначатись у рішенні, прийнятого господарським судом при вирішенні господарського спору по суті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу.

Крім того, суд при вирішенні спору виходив із заявлених позивачем вимог, а саме: стягнення з відповідача заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га та жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м., в межах процедури виконавчого провадження, шляхом продажу на прилюдних торгах.

Відповідно до ч.1 ст.12, ст.20 ЦК України, суд, приймаючи рішення, розглядає спір у справі в межах предмету позову на підставах, які визначає позивач на власний розсуд.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та з урахуванням того, що викладені заявником вимоги не є зміною способу і порядку виконання рішення в розумінні ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України та стосуються зміни способу захисту порушеного права позивача, що в свою чергу змінює по суті рішення господарського суду міста Києва від 15.06.2011 № 34/263, що в силу вимог Господарського процесуального кодексу України є неприпустимим, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що вимоги скаржника про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку, що розташована по вул. Польовій, 61-а, у Солом'янському районі м. Києва, площею 0,1008 га та жилий будинок №61-А, що розташований по вул. Польовій, Солом'янського району м. Києва, житловою площею 424,00 кв.м., нежитловою площею 504,4 кв.м., загальною площею 928,4 кв.м., шляхом визнання права власності на нього, можуть бути предметом розгляду іншої справи.

Також в апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звертає увагу на те, що в ухвалі господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі № 34/263 позивачем зазначено заступника прокурора Печерського району міста Києва, в той же час, як провадження у справі № 34/263 було порушено за позовом заступника прокурора Голосіївського району міста Києва.

З приводу чого, колегія апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ст. 89 ГПК України суддя за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в ухвалі описки, не зачіпаючи суті рішення, а тому апелянт не позбавлений права звернутися до господарського суду міста Києва з відповідною заявою.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі № 34/263 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від від 01.02.2016 у справі № 34/263 залишити без змін.

3. Справу № 34/263 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко