ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р.Справа № 922/304/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії «Харківобленерго», м. Харків
до Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод», м. Зміїв
про стягнення 148215,74 грн.
за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 (за довіреністю № 01-42юр/3212 від 30.04.2015 р.);

відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю № 110/17 від 15.03.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія «Харківобленерго», м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Казенного підприємства «Зміївський ремонтний енергомеханічний завод», м. Зміїв, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) заборгованість за укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії № 10031 від 26.03.2004р. (далі за текстом - договір), яка складається з наступного:

110 635, 73 грн. - вартість електричної енергії за період з липня по грудень 2015р. (де 92 196, 44 грн. - тарифна складова та 18 439, 29 грн. - ПДВ 20%);

556,10 грн. - вартість за перетоки спожитої реактивної енергії (КРЕ) за період з вересня по жовтень 2015 р. (де 463, 41 грн. за КРЕ та 92, 69 грн. - ПДВ 20%);

15 926,55 грн. - пеня за період з травня по грудень 2015 р.;

973,19 грн. - 3 % річних за період з травня по грудень 2015 р.;

20 124,17 грн. - індекс інфляції за період з з травня по грудень 2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.02.2016 р. по справі № 922/304/16 зазначений позов прийнято до провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.03.2016 р., зобовязано сторони надати суду документи та матеріали, необхідні для розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2016 р. розгляд справи відкладено на 15.03.2016 р. за відповідним клопотанням позивача.

Позивача надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 8489 від 15.03.2016 р.), в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь:

153351,18 грн. - вартість електричної енергії з липня 2015 р. по січень 2016 р. (де е/е 127792,65 грн., та ПДВ на е/е 25558,53 грн.) на п/р 5 в АТ "ОСОБА_3 Аваль", м. Київ, МФО 380805, код 00131954;

946,60 грн. - КРЕ (де 788,83 грн., та ПДВ на КРЕ 157,77 грн.);

8894,05 грн. - пеня з травня 2015 р. по жовтень 2015 р.;

1249,52 грн. - 3% річних з травня 2015 р. по січень 2016 р.;

20819,37 грн. - індекс інфляції з квітня 2015 р. по грудень 2015 р.

Ухвалою господарського суду від 15.03.2016 р. зазначену заяву задоволено, розгляд позовних вимог вирішено продовжувати в редакції зазначеної заяви, розгляд справи відкладено на 29.03.2016 р.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх. № 8504 від 15.03.2016 р.), в якому просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на скрутне матеріальне становища підприємства відповідача.

Крім того, відповідач подав суду клопотання (вх. № 10473 від 29.03.2016 р.), в якому просить суд надати відстрочку або розстрочку у виконанні рішення суду у справі № 922/304/16, та відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних та пені, посилаючись на скрутне матеріальне становища підприємства відповідача.

На судове засідання 29.03.2016 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача факт наявності у відповідача заборгованості визнає, зазначає, що її несплата мала місце в звязку з скрутним матеріальним становищем підприємства, просить суд задовольнити клопотання про надання відстрочки або розстрочки у виконанні рішення, та відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних та пені.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 26.03.2004 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії № 10031 (далі Договір; а. с. 11-22), відповідно до умов якого позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

На підставі п. 9.11 договору, він був пролонгованим також на 2016 рік.

За змістом п. 2.1.2 договору, позивач, як постачальник, зобовязався поставляти відповідачу, як споживачу, електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням умов розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатку № 1 «Договірні величини постачання електричної енергії і потужності Споживачу» та додатку № 2 «Порядок розрахунків».

- згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до правил улаштування електроустановок (далі ПУЕ) та гарантованого рівні надійності електропостачання згідно фактичної категорії, визначеної додатком № 8 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»;

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії на межі балансового розмежування, а саме: - відхилення напруги (тримавлість часу відхилення від напруги понад нормальне припустиме визначається у відповідності до ГОСТ 13109-97): нормально припустиме значення для рівня напруги 0,22 кВ та вище - +/- 5%, гранично припустиме значення для рівня напруги 0,22кВ та вище - +/-10%; - провал напруги (зниження рівня нижче гранично припустимого значення) не більше 30 секунд.

За змістом п. 2.2. договору, споживач зобовязується щомісяця у встановлений Договором строк надавати Постачальнику звіт про обсяги спожитої електричної енергії за розрахунковий період за встановленою формулою (додаток № 9 до Договору «Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії»).

Відповідно до п. 2.2.5 Договору, споживач зобовязаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Відповідно до п. 4.2 додатку № 2 до договору, плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ) та інші платежі перераховуються платником на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 5 Додатка № 2 до договору (а. с.23-26) остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 «Акт про використану електричну енергію», який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку Споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами СО «Харківенергозбут» рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

В разі неявки споживача для отримання рахунків постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Пунктом 3.1.5 договору закріплено право постачальника вимагати відшкодування збитків, завданих постачальнику внаслідок порушення споживачем умов цього договору та ПКЕЕ, сплати пені, 3% річних та індексу інфляції.

Пунктом 6 Додатка № 2 до договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань Постачальник проводить споживачу за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Як свідчать матеріали справи, позивач, як постачальник електричної енергії за договором, на його виконання здійснив відпуск електричної енергії споживачу протягом травня 2015р. - січня 2016 р., про що свідчать звіти про обсяги спожитої електричної енергії за вказаний період, підписані відповідачем (а.с. 52-59, 105).

З метою оплати відповідачем спожитої електричної енергії, позивачем на виконання умов п. 5 додатку № 2 до договору направлено останньому відповідні рахунки за період з травня 2015р. по січень 2016 р. (а. с. 36-51, 103-104). Факт отримання даних рахунків відповідачем підтверджується підписами уповноважених представників останнього в книзі реєстрації видачі рахунків за використану електроенергію (а. с. 60-75, 106-107).

Однак, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, відповідач оплату спожитої в травні 2015 р. січні 2016 р. електричної енергії в повному обсязі не здійснив, його заборгованість перед позивачем складає:

153 351,18 грн. - вартість електричної енергії за період з липня 2015 р. по січень 2016 р. (де 127792,65 грн. - тарифна складова е/е, та 25558,53 грн. - ПДВ на е/е);

946,60 грн. - вартість за перетоки спожитої реактивної енергії (КРЕ) за період з вересня по січень 2016 р. (де КРЕ - 788,83 грн. та ПДВ на КРЕ - 157,77 грн.).

Факт наявності заборгованості у зазначеному розмірі останнім не заперечується.

Крім того, в звязку з простроченням відповідачем виконання зобовязань зі сплати заборгованості, позивачем також нараховано до стягнення з відповідача:

8894,05 грн. - пені за період прострочення з травня 2015 р. по жовтень 2015 р.;

1249,52 грн. - 3 % річних за період з травня 2015 р. по січень 2015 р.;

20819,37 грн. - індекс інфляції за період з травня по грудень 2015 р.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За змістом ч. 6-7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/ визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Стаття 610 ЦК України вказує на те, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не надав суду доказів виконання умов договору щодо сплати спожитої в травні 2015 р. січні 2016 р. електричної енергії, є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 153 351,18 грн. - вартості електричної енергії за період з липня 2015 р. по січень 2016 р. (де 127792,65 грн. - тарифна складова е/е, та 25558,53 грн. - ПДВ на е/е), та 946,60 грн. вартості за перетоки спожитої реактивної енергії (КРЕ) за період з вересня по січень 2016 р. (де КРЕ - 788,83 грн. та ПДВ на КРЕ - 157,77 грн.).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначено вище, пунктом 6 Додатка № 2 до договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним договором нарахувань Постачальник проводить споживачу за весь час прострочення, у тому числі за день оплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені (а. с. 94), суд приходить до висновку, що при його виготовленні останнім допущено певні арифметичні помилки та неточності. Врахувавши відповідні положення закону, що позбавляють суд виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 8894,05 грн. за період прострочення сплати заборгованості за спожиту електроенергії з травня 2015 р. по жовтень 2015 р.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що в п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує, що розрахунок інфляційних позивачем здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства та рекомендацій, викладеній в вищезазначених постанові пленуму ВГСУ, тоді як розрахунок річних містить певні арифметичні помилки та неточності.

Здійснивши власний розрахунок, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 20819,37 грн. інфляційних за період прострочення з квітня 2015 р. по грудень 2015 р., та 1173,81 грн. річних за період прострочення з травня 2015 р. по січень 2016 р.

В решті позову про стягнення річних слід відмовити в звязку з безпідставністю їх заявлення до стягнення.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та пені суд зазначає наступне:

За змістом п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою пеня, як один із видів штрафних санкцій, виконує стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобовязань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобовязання.

Однак, оскільки 3% річних за своєю правовою природою не є неустойкою в розумінні ст. 551 ЦК України, відповідно і підстави для її зменшення у суду на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України відсутні.

Щодо пені в сумі 8894,05 грн., яка підлягає стягненню за даним судовим рішенням, суд зазначає, що вона є незначною в порівнянні з заборгованістю в загальній сумі 154297,78 грн., яка стягується з відповідача цим же рішенням .

Суд критично ставиться до посилань відповідача на скрутне матеріальне становище підприємства відповідача, оскільки за змістом ст. 617 ЦК України, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника та відсутність у нього грошових коштів не звільняє його від відповідальності за порушення своїх зобовязань.

До того ж, згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами. Тобто відповідач уклавши з позивачем договір яким зобовязався сплачувати пеню у випадку прострочення виконання зобовязань, зобовязаний виконувати ці умови договору.

Таким чином, аналізуючи спірні правовідносини, що існують між сторонами з привоуд виконання умов договору постачання електроенергії, суд не вбачає обставин винятковості, за наявності яких можливе застосування до спірних правовідносин п. 3 ст. 83 ГПК України та зменшення розміру неустойки.. Зазначене зумовлює відмову в задоволенні відповідного клопотання відповідача.

Щодо клопотання відповідача про надання йому відстрочки або розстрочки у виконанні рішення, суд зазначає наступне:

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Подане відповідачем клопотання, крім посилання на скрутне матеріальне становище підприємства, не містить відомостей про те, на який саме строк відповідач просить надати йому відстрочку або розстрочку у виконанні рішення, не містить доводів та відповідних гарантій з приводу того, що отримавши відповідну відстрочку або розстрочку він буде в змозі виконати судове рішення в подальшому.

Крім того, позивач поставивши відповідачу в рамках договору відповідну кількість електроенергії справедливо розраховує на її вчасну оплату відповідачем. У випадку ж надання відстрочки або розстрочки сторони будуть поставлені в нерівні умови з приводу виконання умов зазначеного договору.

За таких обставин, в задоволенні клопотання відповідача про надання йому відстрочки або розстрочки у виконанні рішення також слід відмовити.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір в сумі 2777,77 грн.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханичний завод" (адреса: 63401, Харківська обл., м. Зміїв, вул. Зміївська, буд. 29; ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (адреса: 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149; ):

- на п/р 07 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, код 00131954:

153 351,18 грн. вартості електричної енергії за період з липня 2015 р. по січень 2016 р. (де 127792,65 грн. - тарифна складова е/е, та 25558,53 грн. - ПДВ на е/е)

- на п/р 5 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» м. Київ, МФО 380805, код 00131954:

946,60 грн. вартості за перетоки спожитої реактивної енергії (КРЕ) за період з вересня по січень 2016 р. (де КРЕ - 788,83 грн. та ПДВ на КРЕ - 157,77 грн.).

8894,05 грн. пені з травня 2015 р. по жовтень 2015 р.,

1173,81 грн. 3% річних з травня 2015 р. по січень 2016 р.,

20819,37 грн. індексу інфляції з квітня 2015 р. по грудень 2015 р.,

2777,77 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_4