ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 917/51/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 - на підставі довіреності від 22.01.2014р.;

відповідача - ОСОБА_2 - на підставі довіреності від 22.09.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Полтава (вх. №492 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі №917/51/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Полтава,

до відповідача: Приватної агропромислової фірми "Воля", с. Білогорілка, Лохвицький район, Полтавська область,

про стягнення 34 794,22 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі №917/51/16 (суддя Ціленко В.А.) задоволено частково позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Приватної агропромислової фірми "Воля" про стягнення 34 794,22грн.; стягнуто з Приватної агропромислової фірми "Воля" на користь ФОП ОСОБА_3 2 589,80 грн. 3% річних; стягнуто з Приватної агропромислової фірми "Воля" в дохід Державного бюджету України 102,52 грн. судового збору; припинено провадження у справі в частині стягнення 32 204,42 грн. інфляційних.

Рішення суду з посиланням на положення статті 80 Господарського процесуального кодексу України, статті 625 Цивільного кодексу мотивовано тим, що позивачем правомірно було заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 2 589,80 грн., проте, оскільки рішенням господарського суду Полтавської області від 09.07.2015р. у справі №917/1126/15 було вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав щодо стягнення з відповідача на користь позивача курсової різниці, що за своєю правовою природою і є інфляційними, в частині стягнення 32 204,42 грн. інфляційних було припинено провадження у справі.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі №917/51/16 в частині припинення провадження у справі про стягнення 32 204,42грн. інфляційних та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до Приватної агропромислової фірми "Воля" задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про припинення провадження в частині стягнення інфляційних у розмірі 32 204,42грн., з тих підстав, що рішенням господарського суду Полтавської області від 09.07.2015р. у справі №917/1126/15 було вирішено спір між тими ж сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.02.2016р. у справі №917/51/16 прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 14.03.2016р.

09.03.2016р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№2591), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити, рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі № 917/51/16 залишити без змін.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 14.03.2016р. оголошувалась перерва до 11:00 год. 06.04.2016р.

06.04.2016р. об 11:05 годині розгляд справи продовжено.

Представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати в частині припинення провадження у справі про стягнення 32 204,42грн. інфляційних та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 до Приватної агропромислової фірми "Воля" задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги позивача, вважає рішення господарського суду першої інстанції цілком обґрунтованим та законним, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у судове засідання зявились і надали пояснення у справі в обґрунтування своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.04.2014р. між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (продавець) та Приватною агропромисловою фірмою "Воля" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу засобів захисту рослин (далі - договір) (т.1 а.с. 8).

За умовами вказаного договору ФОП ОСОБА_3 (продавець) відпускає, а ПАФ "Воля" (покупець) купує товар, а саме засоби захисту рослин (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору, загальна кількість товару визначається: згідно специфікації (додаток №1 до договору).

Відповідно до умов специфікації, яка є додатком №1 до договору ( т.1 а.с.9) , ФОП ОСОБА_3 (продавець) відпускає ПАФ "Воля" (покупець) наступні товари: Атлантікс - тарна одиниця виміру - 20л. ( 960л.) за ціною 88,19грн.- вартістю 84 662,40 грн., ПДВ 16 932, 48грн., загальна вартість 101 594,88грн.; Альфа-Дикамба - тарна одиниця виміру 5л. (100л.) за ціною за один Л - 231,36 грн. вартістю - 23 136,00грн., ПДВ- 4 627,20грн. загальною вартістю 27 763,20грн.; Рамзес - тарна одиниця виміру 0,5 кг. (10 кг) за ціною за одиницю 1 864,30грн., вартістю 18 643,00грн., ПДВ 3 728,60 грн. загальною вартістю - 22 371, 60грн.; Альфа-стар-дуо - тарна одиниця виміру 0,5 кг (34кг.) за ціною за одиницю 34,00грн., вартістю 35 402,50 грн., ПДВ 7 080,50грн. загальною вартістю 42 483,00 грн.; Прогард - тарна одиниця виміру 20,0 л. (960,0л.) за ціною за одиницю 98,58 грн., вартістю 94 617,60грн., ПДВ 18 923,52грн., загальною вартістю - 113 541,12 грн.

Відповідно до пункту 1.3. договору, загальна вартість товару (разом з вартістю тари, упаковки, податком на додану вартість згідно умов договору) складає 307 753,80грн.

Покупець зобовязується здійснити повну оплату за товар в розмірі 307 753,80грн. до 31.10.2014р. (пункт 2.1 договору).

Пунктом 5.1 договору, сторони погодили, що покупець, за прострочку оплати поставленого товару у встановлений цим договором термін, платить на користь продавця пеню у розмірі 0.5% за добу від суми непогашеного боргу.

Відповідно до пункту 5.3 договору, у випадку збільшення міжбанківського курсу долара США стосовно гривні з моменту підписання сторонами специфікацій по договору на день проведення розрахунку ціна на неоплачений товар підлягає зміні, у звязку з чим сторони узгодили, що здійснюється зміна ціни товару за наступною формулою Р=(К1/К2)*Р1, де

Р зміна суми в гривнях на день оплати;

Р1 вартість товару на момент підписання специфікації;

К1- гривня до долару США за міжбанківським курсом на день оплати;

К2 гривня до долару США за міжбанківським курсом на день підписання специфікації до договору.

Зміна ціни не потребує укладення сторонами додаткової угоди та набирає чинності негайно. Міжбанківський курс гривні до долара США визначається згідно сайту www.bank.ua.

У звязку з порушенням строків виконанням умов договору ФОП ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Приватної агропромислової фірми "Воля" 263 593,70грн. курсової різниці та 25 978,15 грн. пені за період з 01.10.2014р. по 18.02.2015р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.09.2015р. у справі №917/1126/15 позов задоволено частково; стягнуто з Приватної агропромислової фірми "Воля" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 пеню в сумі 25 978,15 грн., в іншій частині відмовлено з посиланням, що вартість поставленого товару була відображена в грошовій одиниці - гривні, без зазначення еквіваленту вартості товару в доларах США.

13.01.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Приватної агропромислової фірми "Воля" 32 204,42грн. інфляційних та 2 589,80 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі №917/51/16 задоволено частково позовні вимоги з підстав, викладених вище.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних та трьох процентів річних входять до складу грошових зобовязань і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору та нараховуються незалежно від вини боржника.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 01.10.2014р. по 18.02.2015р. відповідає обставинам справи та чинному законодавству України, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2 589,80грн.

Оскільки, предметом позову у справі №917/1126/15 було також стягнення курсової різниці, у задоволенні якої було відмовлено, з тих підстав, що вартість поставленого товару була відображена в грошовій одиниці - гривні, без зазначення еквіваленту вартості товару в доларах США, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних у розмірі 32 204,42грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

У пункті 4.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вказано, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд помилково прийшов до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення інфляційних у розмірі 32 204,42грн., оскільки предметом позову у справі №917/1126/15 було стягнення курсової різниці, у задоволенні якої було відмовлено, з тих підстав, що вартість поставленого товару була відображена в грошовій одиниці - гривні, без зазначення еквіваленту вартості товару в доларах США, в даній справі позивач просить стягнути з Приватної агропромислової фірми "Воля" 32 204,42грн. інфляційних з жовтня 2014 по лютий 2015 року за порушення зобов'язання щодо оплати товару.

Статтею 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що інфляційні втрати є компенсацією від знецінення грошових коштів.

Індекс інфляції - це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов'язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Колегія суддів, здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат, погоджується із здійсненим позивачем розрахунком інфляційних у за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року та дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні в розмірі 32 204,42грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положенням статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі № 917/51/16 прийнято при неповному зясуванні обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.2 ст.103, п.1, ч.1 ст.104, ст.105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2016р. у справі №917/51/16 скасувати в частині припинення провадження щодо стягнення 32 204,42грн. інфляційних витрат та прийняти в цій частини нове рішення.

Стягнути з Приватної агропромислової фірми "Воля" (37220, Полтавська область, Лохвицький район, с. Білогорілка, , п/р НОМЕР_1 в АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_2", МФО 380805) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (36038, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, п/р 2358 в філії АТ "Укрексімбанк", МФО 331649) 32 204,42грн. інфляційних.

Стягнути з Приватної агропромислової фірми "Воля" (37220, Полтавська область, Лохвицький район, с. Білогорілка, , п/р НОМЕР_1 в АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_2", МФО 380805) на користь державного бюджету України (61166, м.Харків, вул Бакуліна, 18, одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі, , п/р 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 515,80 грн.

Стягнути з Приватної агропромислової фірми "Воля" (37220, Полтавська область, Лохвицький район, с. Білогорілка, , п/р НОМЕР_1 в АТ "ОСОБА_4 ОСОБА_2", МФО 380805) на користь державного бюджету України (36014, м. Полтава, вул. Шевченка, 1, одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у м. Полтаві, , п/р 3002, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області, МФО 831019, код бюджетної класифікації 22030101) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1 275,48 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні судові накази.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2016р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.