РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/1523/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери»

до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд»

про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 62 961,58 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Борт П.С., за довіреністю

від відповідача: Тулба К.Г., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери» (далі - позивач) до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» (далі - відповідач) про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 62 961,58 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.02.2016 було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.03.2016.

09.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

29.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

01.03.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання 02.03.2016 представники сторін з'явились.

У судовому зсіданні 02.03.2016 судом було оголошено перерву до 30.03.2016.

11.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору, письмові пояснення на відзив відповідача, клопотання про долучення документів до матеріалів справи та письмові пояснення.

11.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про зміну (доповнення) підстав позову.

24.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

28.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення на заяву про зміну (доповнення) підстав позову.

У судове засідання 30.03.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.03.2016 з'явився, надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2012 між Спеціалізованим водогосподарським комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна» (далі - виконавець) було укладено Договір про закупівлю послуг за державні кошти № 41/2012, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується у 2012 році надати замовникові послугу (90.00.1 Послуги з видалення рідких відходів (видалення рідких відходів з мобільних туалетних кабін), зазначені в цьому договорі та додатках до нього, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.11.2014 у справі № 910/22880/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна» до Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» про стягнення 80 100 грн стягнуто з Спеціалізованого водогосподарського комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводфонд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екосервіс-Україна» основний борг в сумі 80 100 грн та судовий збір в розмірі 1 827 грн.

Зазначене рішення господарського суду міста Києва було виконано відповідачем 21.07.2015, що підтверджується банківською випискою.

10.08.2015 ТОВ «Екосервіс-Україна» було направлено претензію відповідачу з вимогою сплатити 3% річних та інфляційні втрати, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання.

21.09.2015 між ТОВ «Екосервіс-Україна» (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Микола Демяненко та партнери» (далі - новий кредитор, позивач) було укладено Договір про відступлення права вимоги (далі - Договір), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до Договору № 41/2012 від 11.06.2012 (далі - Основний договір), укладеного між первісним кредитором та відповідачем.

З Договору випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з основного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення цього Договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 Договору оплата передання права вимоги до боржника за Основним договором новим кредитором становить 25 000,00 грн. Оплата передання права вимоги здійснюється новим кредитором первісному кредитору лише після зарахування на розрахунковий (поточний) рахунок нового кредитора грошових коштів в повному обсязі, отриманих від боржника в якості погашення заборгованості відповідно до п. 1 цього Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача сплати 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем вищезазначеного грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, можливість передачі своїх прав первісним кредитором пов'язується з їх існуванням на момент такої передачі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, грошове зобов'язання виконано відповідачем 21.07.2015, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, тобто до укладення Договору про відступлення права вимоги.

Крім того, з зазначеної банківської виписки вбачається, що кошти отримані саме первісним кредитором.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що додана позивачем до позовної заяви банківська виписка по особовому рахунку ТОВ «Екосервіс-Україна» є первинним документом, а відповідно і належним та допустимим доказом в розумінні статей 33 та 34 ГПК України, тому приймається до уваги судом.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість рішень суду.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно з п. 1.2 Постанови правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Відповідно до п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Як вбачається з пунктів 3.1, 3.2 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат саме кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

В свою чергу, 3 % річних та інфляційні втрати не ставляться в залежність від того, чи передбачені вони умовами Договору, чи ні, оскільки не є штрафними санкціями, а лише способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що саме ТОВ «Екосервіс-Україна» отримано від боржника грошові кошти, та саме в межах строку під час якого мало місце порушення грошового зобов'язання боржником, ТОВ «Екосервіс-Україна» був кредитором боржника.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки кредитором відповідача є саме ТОВ «Екосервіс-Україна», в зв'язку з тим, що на момент укладення Договору про відступлення права вимоги у відповідача був відсутній борг за Основним договором, та в свою чергу вимоги сплати 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання є правом кредитора, яке є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат саме кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору, та відповідачем не порушено грошове зобов'язання, яке б було належне до сплати позивачу, як новому кредитору, в зв'язку з чим позивач не є кредитором відповідача. В свою чергу, Договір про відступлення права вимоги не містить умов про передачу первісним кредитором позивачу прав вимоги до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на основне зобов'язання, яке вже було виконано відповідачем на користь первісного кредитора, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 08.04.2016.

Суддя О.В. Нечай