ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 р. Справа №917/336/16

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полагросервіс»

про стягнення 10360 грн. 85 коп.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 10 360 грн. 85 коп. боргу за спожиту теплову енергію.

Відповідач в засідання суду не зявився. Копія ухвали суду від 09.03.2016р. про порушення провадження у справі, надісланої на адресу відповідача, вказану у позовній заяві (а.с.2), що відповідає адресі відповідача, зазначеній у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.46-49), повернулася до суду не врученою з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.33-35).

Згідно п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, відповідно до статті 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання.

Відповідач відзиву на позов не надав, у звязку з цим відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача 10 360 грн. 85 коп. боргу за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2013р. по 01.01.2014р.

В обгрунтування вимог позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Полтавської області від 29.09.2015р. по справі №917/1702/15 було визнано укладеним договір №307 від 25.05.2014р. і що згідно п.10.1 договору: "Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє у частині поставки послуг теплопостачання з 01 жовтня 2013р. до 31 жовтня 2015р. включно, а у частині розрахунків за послуги теплопостачання - до їх повного здійснення". Остаточний розрахунок за послуги теплопостачання, згідно п.4.2 договору, споживач має здійснювати не пізніше останнього числа поточного звітного місяця, але відповідач всупереч умовам договору не оплатив теплову енергію, спожиту ним з 01.10.2013р. по 01.01.2014р.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Згідно наданої позивачем (а.с. 51-64) та внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень копії рішення господарського суду Полтавської області від 29.09.2015р. у справі №917/1702/15, яке згідно Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 16.10.2015р., та копії додаткового рішення від 16.12.2015р. у вказаній справі, яке згідно Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 29.12.2015р., рішенням господарського суду Полтавської області від 29.09.2015р. у справі №917/1702/15 визнано укладеним між обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (позивачем) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Полагросервіс" (відповідачем) договір №307 про закупівлю послуг теплопостачання у вигляді гарячої води в редакції від 27.05.2014р.; додатковим рішенням господарського суду Полтавської області від 16.12.2015р. у справі №917/1702/15 визнано укладеним договір №307 з додатком №1 "Опалювальні об'єкти споживача" та з додатком №2 "Розрахунок обсягу теплової енергії", які є його невід'ємною частиною.

Вказаним договором встановлено, що позивач - обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Миргородтеплоенерго" передає відповідачу - товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Полагросервіс" послуги теплопостачання у вигляді гарячої води, а відповідач (споживач) зобов'язується приймати та своєчасно оплачувати одержані послуги теплопостачання за діючими тарифами в терміни, передбачені цим договором та додатками до нього (п.1.1, 1.2 договору).

Згідно п.10.1 договору в редакції рішення суду від 19.09.2015р. (а.с.63) цей договір діє у частині поставки послуг теплопостачання з 01 жовтня 2013 року - до 31 жовтня 2015 року включно, а у частині розрахунків за послуги теплопостачання - до їх повного здійснення. Пунктом 4.2 договору у наведеній в рішенні суду від 19.09.2015р. редакції (а.с. 57) встановлено, що розрахунки проводяться після пред'явлення "Виконавцем" рахунку на оплату послуг, шляхом перерахування до останнього числа поточного звітного місяця "Споживачем" грошових коштів у сумі вказаній у рахунку, на рахунок із спеціальним режимом використання "Виконавця", відповідно до затверджених в установленому порядку тарифів.

На підтвердження пред'явлення рахунку на оплату послуг теплопостачання за жовтень, листопад, грудень 2013 року позивачем надана копія рахунку №307 від 25.01.2016р. (а.с. 71) та копії опису вкладень і фіскального чеку пошти від 25.01.2016р. (а.с. 74).

Виходячи з додатку №1 до договору №307 (а.с. 66) тепловий лічильник у відповідача відсутній, отже відповідно до п.4.5.1 договору розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються згідно додатку №2 до договору "Розрахунок обсягу теплової енергії" (а.с. 66).

Позивачем надано розрахунок кількості та вартості спожитої відповідачем теплової енергії, здійснений згідно додатку №2 до договору. (а.с. 39-42).

Відповідач надані позивачем докази, розрахунок кількості і вартості спожитої відповідачем теплової енергії і розрахунок боргу не спростував. Наявність та суму боргу не заперечує.

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні положення закріплено в статті 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідач відзиву на позов та будь-яких доказів у спростування наданих позивачем доказів і наведених позивачем доводів не надав, правомірність і розмір вимог не заперечує, доказів сплати боргу не навів та не надав.

З врахуванням викладеного позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Полагросервіс» (36034, м.Полтава, вул. Половки, 68, ) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» (37600, м. Миргород, пров.Луговий, 11, ) 10 360 грн. 85 коп. боргу, 1 378 грн. витрат по судовому збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 07.04.2016р.