ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.03.2016 Справа № 905/394/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів», м. Донецьк

до відповідача: Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»», м. Вугледар Донецької області

про стягнення 89 273,67 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 01.02.2016р.

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів», м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»», м. Вугледар Донецької області, інфляційних витрат у розмірі 80 336,38 грн. та 3% річних у розмірі 8 937,29 грн. (Всього 89 273,67 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором № 09-06-4 від 09.06.2009р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. у справі № 8/161.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копію вказаного рішення, копію протоколу № 1 установчих зборів засновників ТОВ «Праймрейт» від 01.02.2011р., копію протоколу № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Праймрейт» від 09.04.2012р.

15 лютого 2016 року через електронну пошту суду та 22 лютого 2016 року через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на неправомірне нарахування позивачем інфляції та трьох процентів річних, у звязку із погашенням відповідачем основного боргу. Втім, відповідач зазначає, що документи на підтвердження погашення основного боргу - втрачені.

Справа слуханням відкладалась.

23 лютого 2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про обєднання шести справ у одне провадження.

14 березня 2016 року у судовому засіданні позивач надав пояснення та просив долучити до матеріалів справи документи.

Суд долучив до матеріалів справи документи.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі матеріалами, оскільки неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи, так як матеріалів у справі цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд ВСТАНОВИВ :

25 травня 2010 року рішенням господарського суду Донецької області у справі № 8/161 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурсенерготрейд, м.Донецьк (правонаступником прав та обовязків якого згідно з наданими до справи матеріалами є Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів", м.Донецьк) до Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1, м.Вугледар про стягнення заборгованості у розмірі 99303 грн. 32 коп., пені в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., суми інфляційних витрат у розмірі 8242 грн. 19 коп. задоволені повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 99303 грн. 32 коп., пеню в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., суми інфляційних витрат у розмірі 8242 грн. 19 коп.; витрати по сплаті державного мита в сумі 1195 грн. 10 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн. 00 коп.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що 09.06.2009р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 09-06-4, згідно якого позивач зобовязався передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити у відповідності з умовами цього договору продукцію. При цьому, найменування, кількість, ціна, строки оплати, строки та умови поставки продукції вказані у специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

Як встановлено судом, сторонами була підписана специфікація до договору № 09-06-4 від 09.06.2009р., за змістом якої позивач зобовязався поставити відповідачу у серпні 2009 року продукцію на загальну суму 99303 грн. 32 коп., з урахуванням ПДВ, а відповідач прийняв на себе обовязок оплатити вказану продукцію протягом 10 днів по факту поставки товару.

Відповідно до п.2.3 укладеного між сторонами договору № 09-06-4 від 09.06.2009р., датою поставки позивачем відповідачу продукції вважається дата підписання відповідної накладної (акту приймання-передачі).

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 99303 грн. 32 коп., що підтверджувалося накладною № 082669 від 26.08.2009р. та актом приймання-передачі від 26.08.2009р., які були підписані сторонами без зауважень і заперечень.

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами зазначеної вище накладної та акту приймання-передачі, суд дійшов висновку щодо належного виконання позивачем обовязку по поставці Державному підприємству „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 продукції на загальну суму 99303 грн. 32 коп.

Як вказувалось вище, згідно п.3 специфікації до договору № 09-06-4 від 10.06.2009р. відповідач повинен оплатити отриманий від позивача товар протягом 10 днів по факту поставки товару, а саме до 06.09.2009р.

Проте, як було встановлено судом, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 99303 грн. 32 коп. відповідач не виконав, внаслідок чого рішенням суду від 25.05.2010р. по справі № 8/161 стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 99303 грн. 32 коп., пеню в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., інфляцію в сумі 8242 грн. 19 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 1195 грн. 10 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. у справі № 8/161 встановлений факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 99303,32 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з відповідача за період з 01.10.2013р. по 31.12.2015р. інфляцію в сумі 80336,38 грн. та три проценти річних в сумі 8937,29 грн. за період з 26.01.2013р. по 26.01.2016р.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування інфляційних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований розрахунок інфляційних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 80 336,38 грн. інфляційних витрат у повному обсязі.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 8 937,29 грн. в повному обсязі.

Твердження відповідача щодо погашення заборгованості перед позивачем у сумі 90303,32 грн. судом до уваги не прийняті, виходячи з того, що вказані обставини не доведені відповідачем.

Всупереч вимог ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних належних доказів погашення заборгованості перед позивачем до матеріалів справи не надано.

Посилання відповідача на знищення документів, що підтверджують погашення боргу, у звязку із закінченням строку їх зберігання суд не враховує.

Так, з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

При цьому, статтею 38 Господарського процесуального кодексу України надане право стороні у разі неможливості самостійно надати докази подати клопотання про витребування таких доказів судом.

Відповідачем відповідного клопотання щодо витребування судом у банківської установи відсутніх у відповідача доказів про сплату коштів заявлено не було.

Одночасно, позивачем до справи додано засвідчені копії постанов про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду по справі №8/161, а також довідку, підписану директором підприємства, згідно якої станом на 14.03.2016р. заборгованість у сумі 99303,32 грн. відповідачем не сплачена.

Розглянувши клопотання про обєднання позовних заяв в одне провадження, господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 58 Господарського процесуального кодексу України суддя має право обєднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть учать ті ж самі сторони, в одну справу. Це є правом, а не обовязком суду.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 визначено, що однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або аналогічних підстав і водночас повязані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Не допускається об'єднання декількох позовних заяв чи справ в одне провадження, які виникли з різних договорів або інших правочинів.

З огляду на встановлені судом обставини та норми чинного процесуального законодавства господарським судом встановлено, що підставами позовних вимог у зазначених вище справах є різні договори, різні рішення господарського суду, на які позивач посилається у кожному позові, а тому спори, які хоче відповідач обєднати не є однорідними. Крім цього, обєднання справ в одне провадження ускладнює вирішенню спорів по суті.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні клопотання Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»» про об'єднання позовних вимог в одне провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 546, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів», м. Донецьк, до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»», м. Вугледар Донецької області, про стягнення 89 273,67 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1»» (85670, Донецька область, м. Вугледар, вул. Магістральна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів» (83058, м. Донецьк, вул. Майська, 66, ) інфляційні витрати у розмірі 80 336,38 грн., 3% річних у розмірі 8 937,29 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 14.03.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.03.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна