Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Р І Ш Е Н Н Я

"06" квітня 2016 р. Справа № 927/285/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерджи Сервіс»,

вул. Суворова, 4/6, 14 поверх, кімната 17, м. Київ, 01010

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

вул. Горького, 40, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 1564620,04 грн.

Суддя Фетисова І.А.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 д. № 02/2016 від 01.03.2016 р.

Від відповідача: ОСОБА_2 д. 28/1525 від 05.04.2016 р

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованість за поставлений товар у сумі 1360800,00 грн., 175524,56 грн. штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат у сумі 16327,90 грн. та 3% річних у сумі 11967,58 грн. по договору поставки № 288 від 15.10.2015 р., всього на суму 1564620,04 грн.

05.04.2016 року, до початку судового засідання через канцелярію суду представником позивача були подані пояснення на виконання ухвали суду від 30.03.2016 р. Згідно пояснень, позивачем зазначено, що штрафна санкція, про яку йдеться в п. 8.4. основного договору є за своєю природою пенею, та надано інформацію про банківські рахунки як свої, так і відповідача.

Представник позивача та відповідача зявились в судове засідання.

Представником позивача в судовому засіданні надані оригінали витребуваних судом документів для огляду в судовому засіданні. При цьому, оригінал додаткової угоди № 1 від 15.10.2015 р. надано представником відповідача, який оглянутий в судовому засіданні.

Представником відповідача відзив до суду не подано, але надані усні пояснення про те, що товар релейні пристрої 48 шт. дійсно був поставлений у належній кількості, при цьому рішення про оплату керівництвом відповідача не приймалось і фактично оплата за поставлений товар не здійснена.

Рішення приймається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відсутність сформованого та наданого суду відповідачем відзиву на позов.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

15 жовтня 2015 року між сторонами укладено договір поставки № 288 ( далі основний договір). Згідно п.1.1. основного договору постачальник (позивач) зобовязується поставити та передати у власність покупцеві (відповідачу) продукцію ( надалі товар) згідно зі Специфікацією (додаток № 1 до договору), яка після її укладення є невідємною частиною договору.

Згідно із специфікацією від 15.10.2015 р., яка є додатком № 1 до основного договору, здійснюється поставка товару у вигляді релейного пристрою МРЗС 05Л АИАР.466452.001-01 в кількості 50 шт. за ціною 23625,00 грн. на загальну суму 1417500,00 грн. ( з ПДВ). Згідно заявки поставка товару здійснюється на склад покупця (відповідача): м. Чернігів, вул. Ціолковського, б. 20, центральний склад ПАТ «Чернігівобленерго».

Так, поставка здійснюється одноразово або партіями на підставі письмової заявки покупця (відповідача), постачальник письмово підтверджує одержану заявку (п. 5.1. основного договору).

На виконання умов договору відповідач 20.11.2015 року подав заявку до договору № 288 від 15.10.2016 року на поставку товару у вигляді релейного пристрою МРЗС 05Л АИАР.466452.001-01 в кількості 48 шт. за ціною 23625,00 грн. на загальну суму 1360800,00 грн. ( з ПДВ).

20 листопада 2015 року позивачем було виставлено рахунок на оплату № 442 від 20.11.2015 р. за вищевказаний товар на загальну суму 1360800,00 грн. ( з ПДВ).

Відповідно до п. 6.1. основного договору товар вважається прийнятим покупцем (відповідачем) від постачальника (позивача) після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

Відповідно до основного договору, позивач поставив товар у вигляді релейного пристрою в заявленій відповідачем кількості на загальну суму 1360800,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується видатковою накладною № 1187 від 01.12.2015 р. Видаткова накладна була підписана обома сторонами: директором ОСОБА_3 зі сторони ТОВ «Енерджи Сервіс» та інженером ВМТЗ ОСОБА_4, на підставі довіреності № 540 від 01.12.2015 р., зі сторони ПАТ «Чернігівобленерго».

Таким чином, підписання відповідачем вказаної накладної свідчить про прийняття товару в визначеній кількості за вказану ціну.

Пунктом 6.2. основного договору визначено, що у випадку виявлення невідповідності поставленого товару за кількістю-якістю покупець (відповідач) здійснює приймання товару з оформлення акта про виявлення розбіжності відповідно до вимог інструкцій про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю та якістю. На підставі зазначеного акту сторони вирішують питання про допоставку товару, заміну неякісного товару або коригування суми оплати.

З матеріалів судової справи не вбачається складання відповідачем такого акту.

Пунктом 1.2. покупець (відповідач) зобовязується прийняти товар, що поставляється, і оплатити його вартість відповідно до умов договору.

Додатковою угодою № 1 до договору поставки товару № 288 від 15.10.2015 р. внесено зміни до основного договору. Так, п. 4.1. був викладений в новій редакції, а саме: розрахунки між покупцем (відповідачем) та постачальником (позивачем) здійснюються у наступному порядку: покупець (відповідач) здійснює розрахунок за одержану в повному обсязі заявлену партію товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (позивача) протягом 5 банківських днів з дати поставки заявленої партії товару. Порядок розрахунків може бути змінений за згодою сторін.

Згідно матеріалів справи, відповідач не здійснив належної оплати товару.

Таким чином, здійснивши поставку товару позивач вчинив належні дії, а відповідач, в свою чергу, не здійснив оплату поставленого товару, що свідчить про невиконання обовязку.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи те, що сторони по справі є господарюючими субєктами, суд приходить до висновку про застосування до них положень Господарського Кодексу України.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідачем, згідно матеріалів справи, складено акт звірки взаєморозрахунків за договором № 288 від 15.10.2015 р. між ТОВ «Енерджи Сервіс» та ПАТ «Чернігівобленерго» за період з 15.10.2015 р. по 21.03.2016 р., який підписано лише зі сторони позивача. Згідно акту, за відповідачем станом на 21.03.2016 р. значиться заборгованість в розмірі 1360800,00 грн.

З огляду на умови договору та матеріали справи, 08 грудня 2015 року є кінцевим терміном виконання зобовязання відповідачем по основному договору. Оскільки відповідач не вчинив належні дії по оплаті, то фактично з 09.12.2015 року відбулось прострочення строків оплати та не оплата товару за умовами договору.

Позивачем заявлені до стягнення штрафні санкції (пеня) із суми боргу 1360800 грн. за період з 09.12.2015 р. по 24.03.2016 р. на суму 175524,56 грн., інфляційні втрати за грудень 2015 р. лютий 2016 р. у сумі 16327,90 грн. та 3% річних за період з 09.12.2015 р. по 24.03.2016 р. у сумі 11967,58 грн.

Відповідно до п. 8.4. основного договору, в випадку прострочення оплати товару, постачальник (позивач) може вимагати від покупця (відповідача) сплати на його користь штрафної санкції в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в цей період.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем при нарахуванні штрафних санкцій (пені) та 3 % річних була допущена помилка, що виражається у невірному розрахунку через визначення кількості днів в 2016 році. Так, формула розрахунку пені та 3 % річних включають ділення на кількість днів в календарному році в якому наявний період невиконання зобовязання. Так, згідно поданих позивачем розрахунків, період за який здійснювалось нарахування штрафної санкції (пені) та 3 % річних починається з 09.12.2015 та закінчується 24.03.2016 року, тобто невиконання зобовязання наявне в 2015 р (365 календарних днів) і в 2016 році (366 календарних днів). Через різну кількість днів в зазначених роках, для вірного розрахунку, визначений позивачем період необхідно поділяти на два: з 09.12.2015 р. по 31.12.2015 р. та з 01.01.2016 р по 24.03.2016 р. Таким чином, суд приходить до висновку що правильний розмір штрафної санкції (пені) дорівнює 175143,59 грн., що на 380,97 грн. менше заявленої в позові, а розмір 3 % річних дорівнює 11941,60 грн., що менше на 25,98 грн. ніж заявлений в позові.

Таким чином суд приходить до висновку в необґрунтованості нарахування позивачем 308,97 грн. штрафної санкції (пені) та 25,98 грн. у вигляді 3 % річних та необхідності відмовити в цій частині позову.

Позивачем заявлено до стягнення нараховані інфляційні втрати в сумі 16327,90 грн. за грудень 2015 р. - лютий 2016 р. які є правомірно заявленими, вірно розрахованими , в звязку з чим є правомірно заявленими й таким що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не спростував належними доказами позицію позивача, доказів оплати поставленого товару суду не надав.

Відповідно до вимог чинного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, зобовязання повинні виконуватись належним чином в установлений строк.

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, своєчасно не оплатив поставку, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується сума боргу, позовні вимоги підлягають задоволенню частково: борг в сумі 1360800,00 грн., штрафні санкцій (пеня) в сумі 175143,59 грн., інфляційних втрат в сумі 16327,90 грн., 3% річних в сумі 11941,60 грн., в решті позовних вимог в частині стягнення штрафної санкції (пені) в сумі 380,97 грн., 25,98 грн. у вигляді 3% річних, всього на суму 406,95 грн. відмовити.

З огляду на часткове задоволення вимог позивача, розмір судового збору, який має бути покладений на відповідача, підлягає визначенню пропорційно задоволеним позовним вимогами, а саме 23463,20 грн.

Керуючись ст.ст. 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173,193 ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, м. Чернігів, вул. Горького, 40, код 22815333, р/р 8001 Чернігів РУ ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Сервіс» (01010, м. Київ, Печерський район, вул.. Суворова, 4/6, 14 поверх, кімната 17, код 37448815 р/р 6630 в АТ «ОСОБА_5 Аваль» в м. Київ, МФО 380805) заборгованість за поставлений товар у сумі 1 360 800,00 грн., 175 143,59 грн. штрафної санкції (пені), інфляційних втрат у сумі 16 327,90 грн., 3% річних у сумі 11 941,60 грн. та 23463,20 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2. В решті позовних вимог в частині стягнення штрафної санкції (пені) в сумі 380,97 грн., 3% річних в сумі 25,98 грн., всього на суму 406,95 грн. відмовити.

Повне рішення складено 06 квітня 2016 року

Суддя І.А.Фетисова