ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" квітня 2016 р. Справа № 8/72-1838
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М. розглянув скаргу №31/13-646 від 18.02.2016р. Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції по справі

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Шолуденка, 1, м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Чернівецька, 54-А, м. Тернопіль

про: cтягнення заборгованості та штрафних санкцій за невиконання умов мирової угоди в сумі 882 700 грн 11 коп.

За участі представників:

стягувача: не прибув

боржника: ОСОБА_1 юриста, довіреність №5 від 20.01.2016 р.

органу ДВС: ОСОБА_2 державного виконавця, довіреність №1084306-34/17 від 28.03.2016 р.

В судових засіданнях учасникам судового процесу розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

В порядку ст. 81-1 ГПК України, технічна фіксація (звукозапис) судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

18.02.2016 р. Дочірня компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз України", в порядку ст. 121-2 ГПК України, звернулась до господарського суду Тернопільської області із скаргою за №31/13-646 від 18.02.2016 р. (вх. №5776 від 23.02.2016 р.) на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції. Зокрема, просила суд:

- прийняти скаргу ДК "Газ України НАК "Нафтогаз України" до розгляду;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2011 р. за №17555454 при виконанні наказу господарського суду Тернопільської області від 11.01.2010 р. по справі №8/72-1838;

- визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2011 р. за №17555454, винесену державним виконавцем при виконанні наказу господарського суду Тернопільської області від 11.01.2010 р. по справі №8/72-1838;

- зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження №17555454 та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду.

Згідно ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Ухвалою від 25.02.2016 року судове засідання для вирішення питання щодо прийняття скарги Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" №31/13-646 від 18.02.2016 р. на дії державного виконавця першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ до розгляду у справі №8/72-1838 було призначено на 09:30 год. 16.03.2016 р.

В засіданні 16.03.2016 р. судом встановлено факт дотримання скаржником встановленого у ч. 1 ст. 121-2 ГПК України десятиденного строку для подання скарги на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та, відповідно, скаргу №31/13-646 від 18.02.2016 р. прийнято, судове засідання для розгляду скарги було призначено на 16:00 год. 28.03.2016 р. В порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 28.03.2016 р. оголошувалась перерва до 14:30 год. 11.04.2016 р., про що учасників судового процесу повідомлено під розписку (в матеріалах справи).

Повноважний представник стягувача в судове засідання 11.04.2016 р. не прибув, проте звернувся до суду з письмовим клопотанням за №31/13-1299 від 08.04.2016 р. (вх. № 8332 (1) від 11.04.2016 р.) про розгляд справи №8/72-1838 без участі представника ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" за наявними у справі матеріалами. Поряд із цим, в засіданні 28.03.2016 року скаргу за №31/13-646 від 18.02.2016 р. Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у ній та посилаючись на долучені документи. Звертав увагу суду на те, що рішенням господарського суду Тернопільської області по даній справі з боржника стягнуто на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" заборгованість за мировою угодою від 30.11.2004 р., а також держмито в сумі 8 828,00 грн та витрати за інформаційно-технічні послуги в сумі 236,00 грн, які у відповідності Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" не можуть бути списані.

Повноважний представник боржника в судове засідання 11.04.2016 р. прибув. Вважає вимоги скарги ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії ДВС безпідставними, оскільки скаржник мав можливість ознайомитись з усіма матеріалами виконавчого провадження №17555454, володіти інформацією про його хід та наявність прийнятих виконавцем документів. Наголошує, що у відповідності до протоколу №1 від 19.09.2011 р. засідання комісії зі списання заборгованості за спожитий природний газ ПАТ "Тернопільміськгаз", на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", було затверджено обсяги списання заборгованості ПАТ "Тернопільміськгаз" за спожитий природний газ, що виникла в період 1999 - 2009 р.р. в розмірі 39 213 748,10 грн для подальшого списання на умовах вказаного Закону та згідно Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №894 від 08.08.2011 р. Зазначає, що в загальну суму списаної заборгованості було включено, зокрема, заборгованість по виконавчому провадженню з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області №8/72-1838 від 11.01.2010 р. Стверджує, посилаючись на долучені документи, що ПАТ "Тернопільміськгаз" повідомляло ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" своїм листом №1199 від 19.09.2011 р. про списання кредиторської заборгованості в загальній сумі 39 213 748,10 грн.

Повноважний представник органу ДВС в судове засідання 11.04.2016 р. прибув. Скаргу вважає неправомірною, в задоволенні останньої просить відмовити, з наведених у наданих суду 11.04.2016 р. письмових поясненнях за №12685/06-34/-17 від 08.04.2016 р. підстав. Зокрема, вважає, що протокол засідання комісії зі списання заборгованості за спожитий природний газ ПАТ "Тернопільміськгаз" №1 від 19.09.2011 р. є достатньою підставою для списання заборгованості за судом рішенням та, відповідно, закінчення виконавчого провадження.

Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги (ч. 2 ст. 121-2 ГПК України).

Розглянувши скаргу №31/13-646 від 18.02.2016 року Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" та долучені до неї документи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представників стягувача, боржника та органу ДВС, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.12.2009 року по справі №8/72-1838 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ задоволено повністю та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз, м. Тернопіль 746 055 грн 02 коп. - основного боргу; 114 395 грн 83 коп. - інфляційних нарахувань; 22 249 грн 26 коп. - трьох відсотків річних; 8 828 грн в повернення сплаченого позивачем державного мита та 236 грн в повернення сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

11.01.2010 р. господарським судом Тернопільської області, на підставі ст. 116 ГПК України, видано відповідний наказ про примусове виконання рішення суду у даній справі.

З наданих органом ДВС в судове засідання 11.04.2016 р. документів вбачається, що 12.02.2010 р. головним державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ на підставі заяви стягувача ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу №8/72-1838 від 11.01.2010 року та визначено боржнику семиденний строк, - до 19.02.2010 року, для її добровільного виконання.

Поряд із цим, 04.06.2011р. введено в дію Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" №3319-VI від 12.05.2011р. (надалі Закон №3319), який діяв до 30.06.2012р.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", його дія поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Згідно зі ст. 2 зазначеного Закону, на умовах визначених цим Законом підлягають списанню: заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та її дочірніх підприємств ДК Газ України, ДК Укртрансгаз, ДК Укргазвидобування, ДАТ Чорноморнафтогаз, що обліковувалася станом на 01 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом; заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Пунктом 2.5. ст. 2 Закону №3319 передбачено, що списання заборгованості відповідно до цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2011 року №894 затверджено "Порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" (далі - Порядок), яким визначено механізм списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ та електричну енергію, зокрема із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий газ та електричну енергію".

Встановлений механізм передбачає вчинення низки дій, направлених на здійснення списання заборгованості, зокрема утворення повноважних комісій та складання відповідних протоколів.

Так, відповідно до пункту 6 Порядку, кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника, як голова комісії, та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Згідно пункту 8 Порядку, учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 року кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання Закону №3319 ПАТ "Тернопільміськгаз" було створено комісію по списанню заборгованості за спожитий природний газ.

Згідно протоколу №1 від 19.09.2011 року засідання комісії зі списання заборгованості за спожитий природний газ ПАТ "Тернопільміськгаз", комісія встановила наявність заборгованості перед ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в сумі 39 213 748,10 грн, яка підлягала списанню на підставі Закону №3319 відповідно до Порядку. З наведеного протоколу вбачається, що в перелік кредиторської заборгованості в сумі 39 213 748,10 грн включено і заборгованість в сумі 891 764,11 грн, яка стягнута згідно рішення господарського суду у справі № 8/72-1838, на виконання якого 11.01.2010 р. видано відповідний наказ.

19.09.2011 р. боржник спеціальним зв'язком направив на адресу ДК "Газ України" (стягувача за виконавчим документом) повідомлення за вих. №1199 від 19.09.2011 р., в якому вказав інформацію про суми списаної заборгованості (докази направлення чек №15 від 19.09.2011 р. в матеріалах справи).

Присутній в судовому засіданні 28.03.2016 р. повноважний представник стягувача факт отримання згаданого вище повідомлення боржника не заперечив. Більше того, долучений стягувачем до матеріалів справи примірник повідомлення за вих. №1199 від 19.09.2011 р. свідчить про те, що останнє отримано ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 21.09.2011 р.

Таким чином, судом встановлено, що боржником було дотримано визначений Порядком механізм списання заборгованості за природний газ.

Відповідно до приписів статті 45 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

В силу приписів ст. 115, 116 ГПК України, рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обовязковим на всій території України і виконується на підставі виданого господарським судом наказу, який є виконавчим документом. Умови і порядок виконання судових рішень, що підлягають примусвому виконанню виконавчими органами регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на момент вчинення оскаржуваних виконавчих дій) унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до статті 11 цього Закону ( в редакції на момент вчинення оскаржуваних виконавчих дій) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Прикінцевими положеннями Закону України №3319 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено пунктом 14, яким передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

30.12.2011 року Державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, на підставі ст. 49 п. 14 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на момент вчинення оскаржуваних виконавчих дій) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання судового наказу №8/72-1838 від 11.01.2010 р., яку позивачем оскаржено до господарського суду Тернопільської області.

Як вже зазначалось вище, Закон №3319 (ст. 2) передбачав можливість списання заборгованості за природний газ підприємств, що здійснюють постачання природного газу, що обліковувалася станом на 01 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом; заборгованості (у тому числі встановленої судовим рішенням) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи та змісту судового рішення вбачається, що стягнута за рішенням суду від 23.12.2009 р. у справі №8/72-1838 сума основного боргу в розмірі 746 055 грн 02 коп. та нараховані на неї суми інфляційних нарахувань в розмірі 114 395 грн 83 коп. та 3% річних в розмірі 22 249 грн 26 коп. підлягали списанню відповідно до Закону №3319, оскільки затверджена ухвалою господарського суду Тернопільської області від 15.12.2004 р. у справі №3/207-1959 мирова угода, у звязку із невиконанням якої судом було прийнято рішення та видано виконавчий документ у даній справі, була укладена сторонами саме на виконання зобовязань по оплаті вартості природного газу, отриманого за Договором №10/1-559 від 19.03.2001 р.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що стягнута рішенням господарського суду у даній справі сума в розмірі 882 700 грн 11 коп, яка складається із 746 055,02 грн основного боргу, 114 395,83 грн інфляційних втрат та 22 249,26 грн 3% річних, списана боржником правомірно, - в день затвердження протоколу комісії боржника за №1 (19.09.2011 р.), у відповідності до п. 6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію та Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію".

Таким чином, у органу ДВС підстави для примусового стягнення вказаних вище сум були відсутні.

Доводи стягувача про те, що для списання заборгованості обов'язковою умовою є наявність протоколів обох сторін, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають приписам вказаних вище нормативних актів, оскільки ні Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", ні Порядком списання заборгованості за природний газ та електричну енергію це не передбачено. Натомість в пункті 6 Порядку чітко вказано, що датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу, а не протоколів.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах №21/229/07 від 20.11.2014 р., №11/5022/2567/2011 від 16.09.2015 р. та №510/878/2011-27/35 від 05.04.2016 р.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з наведеного, є безпідставними посилання скаржника на постанову Верховного Суду України у справі №20/88 від 22.04.2015 в обґрунтування підстав касаційної скарги, оскільки постанова Верховного Суду України у вказаній справі не містить висновку щодо застосування п. 6 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 №894. Вказаною постановою відмовлено у задоволенні заяви комунального підприємства "Макіївтепломережа" про перегляд постанови Вищого господарського суду України у справі №20/88 з тих підстав, що обставини у зазначеній справі є різними ніж обставини у справі №20/97, на рішення у якій посилався заявник, що не дає можливості дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

Разом з тим, рішенням господарського суду від 23.12.2009 року у справі №8/72-1838, на виконання якого судом видано наказ від 11.01.2010 року, з боржника стягнуто також суму понесених позивачем судових витрат в розмірі 9 064 грн (8 828+236).

Згідно ст. 44 ГПК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення) судові витрати складаються, зокрема, з державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнуті рішенням суду від 23.12.2009 року суми державного мита в розмірі 8 828 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн не є ні заборгованістю відповідача (боржника) за природний газ, що обліковувалася станом на 01 січня 2010 року, ні нарахуванням на заборгованість за природний газ, спожитий боржником у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року. Дані суми це витрати, понесені позивачем при зверненні до суду у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань по оплаті вартості поставленого згідно Договору №10/1-559 від 19.03.2001 р. природного газу, а відтак підлягали стягненню виконавчою службою у примусовому порядку з боржника.

Згідно ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, без стягнення з боржника вказаної у виконавчому документі суми судових витрат виконавче провадження №17555454 державним виконавцем закінчено безпідставно.

В п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року за № 9 зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

На підставі наведеного, суд вважає, що доводи ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" щодо неправомірності дій державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №17555454 від 30.12.2011 р. з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 11.01.2010 р. у справі №8/72-1838 без стягнення з боржника стягнутих судом сум державного мита в розмірі 8 828 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн є правомірними, а постанова про закінчення виконавчого провадження №17555454 від 30.12.2011 незаконною. Відтак, скарга Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ в даній частині підлягає до задоволення.

Щодо вимог скаржника про зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження №17555454 та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду, слід зазначити, що суд, у разі визнання неправомірними рішень, дій або бездіяльність державного виконавця, зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

При цьому, господарський суд не вправі зобов'язувати згаданих осіб до вчинення тих дій, які за Законом можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідальною особою державної виконавчої служби (правова позиція, викладена у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Відтак, доводи заявника в цій частині скарги суд вважає безпідставними та скаргу відхиляє.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу №31/13-646 від 18.02.2016 р. Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на дії Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ у справі №8/72-1838 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, які полягають у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №17555454 від 30.12.2011 при виконанні наказу господарського суду Тернопільської області від 11.01.2010р. у справі №8/72-1838.

3. Визнати недійсною постанову першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження №17555454 від 30.12.2011 з примусового виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 11.01.2010 р. у справі №8/72-1838.

4. Доводи Дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України" в решті вимог скарги №31/13-646 від 18.02.2016 р. визнати неправомірними, скаргу у цій частині відхилити.

5. Ухвалу направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення сторонам у справі та Першому відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, вул. Лисенка,1, м. Тернопіль.

Суддя І.М. Гирила