РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016Справа №910/1904/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс»
до За участю про 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталькон М»; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіс Брок» визнання договору купівлі - продажу цінних паперів недійсним
Представники:

від Позивача: Поліщук Р.М. (представник за довіреністю);

від Відповідача - 1: Братушка Р.С. (представник за довіреністю);

від Відповідача - 2: Бойко А.І. (ліквідатор);

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталькон М» (надалі також - «Відповідач - 1») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» (надалі також - «Відповідач - 2») про визнання договору купівлі - продажу цінних паперів недійсним.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 13.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект» (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1, відповідно до умов якого Покупець приймає і оплачує, а Продавець передає такі цінні папери у власність Покупця на умовах цього Договору: емітент ПАТ «Київпроект», , вид тип та форма випуску ЦП: акція проста іменна, код цінних паперів: UA, форма існування ЦП: бездокументарна, номінальна вартість одного ЦП 02 грн. 00 коп., кількість ЦП 1524844 шт., вартість ЦП 4 574 532 грн. 00 коп. Як зазначає Позивач, вказаний Договір є недійсним, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.01.2016 року №.07.2011 року зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.07.2011 р., 23.12.2011 р. зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління ГСУ СБУ від 22.12.2011 р. Зазначає, що на час укладання спірного договору існувала заборона відчуження рухомого майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект», а тому останній не мав права відчужувати цінні папери. При укладенні спірного правочину були порушені права й інтереси Позивача, який є основним кредитором боржника, оскільки ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.07.2012 року порушено банкрутство Відповідача - 2, а отримані грошові кошти від реалізації цінних паперів, що були відчужені за оспорюваним правочином, могли піти на задоволення вимог кредиторів в рамках справи про банкрутство. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1904/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бенефіт Брок", судове засідання призначено на 17.02.2016 року.

17.02.2016 року представники сторін в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року не виконали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року відкладено розгляд справи на 02.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

02.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення, документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року та клопотання про витребування доказів.

02.03.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представники відповідачів та третьої особи вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 09.02.2016 року не виконали.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, керуючись ст. 38 ГПКУ, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - задовольнити клопотання Позивача в частині витребування доказів та зобов'язати Відповідача-1 надати докази на підтвердження належності Товариству на праві приватної власності простих іменних акцій Товариства з обмеженою відповідальністю "Київпроект" у кількості 1 524 844 або письмові пояснення щодо відсутності таких доказів.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві надати матеріали виконавчого провадження щодо боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Київпроект" (Постанова від 04.07.2011 року про накладення арешту на все рухоме майно).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2016 року відкладено розгляд справи на 17.03.2016 року, у зв'язку з неявкою представника третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

17.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача-1 надійшли письмові пояснення.

17.03.2016 року в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача-1 Представник відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представники відповідачів, третьої особи та відділ ДВС вимоги ухвали суду не виконали.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що звертався до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві для ознайомлення в матеріалами виконавчого провадження, але їх було втрачено, а представник відповідача заявив усне клопотання про виправлення описки в ухвалі від 02.03.2016 року в частині витребування доказів від Відповідача-1 та зазначення замість "Товариства з обмеженою відповідальністю "Київпроект" - "Публічного акціонерного товариства "Київпроект".

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання представника відповідача про виправлення описки в ухвалі від 02.03.2016 року та зобов'язати Відповідача-1 надати докази на підтвердження належності Товариству на праві приватної власності простих іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Київпроект" у кількості 1 524 844 або письмові пояснення щодо відсутності таких доказів.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача надати письмові пояснення чи заперечення з посиланням на належні докази з урахуванням письмових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталькон М";

2) Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві:

- надати інформацію щодо того, чи втрачені матеріали виконавчого провадження щодо боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Київпроект" (Постанова від 04.07.2011 року про накладення арешту на все рухоме майно);

- надати інформацію щодо наявності або відсутності в електронному або паперовому вигляді окремої постанови про накладення арешту на цінні папери Товариства з обмеженою відповідальністю "Київпроект".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 року відкладено розгляд справи на 06.04.2016 року, у зв'язку з неявкою представників відповідача-2 та третьої особи в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

30.03.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві надійшли матеріали виконавчого провадження.

05.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 2 надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

05.04.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача - 2 надійшов відзив на позовну заяву, яким визнав позовні вимоги Позивача.

В судовому засіданні 06 квітня 2016 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Відповідачів надали усні пояснення у справі. Представник Відповідача - 1 просив суд винести рішення на розсуд суду. Представник Відповідача - 2 визнав позовні вимоги Позивача, просив суд задовольнити позов. В судове засідання представник Третьої особи не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 24.03.2016 р. уповноваженій особі підприємства Третьої особи ухвали суду від 17.03.2016 р.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 06 квітня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект» (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1, відповідно до умов якого Покупець приймає і оплачує, а Продавець передає такі цінні папери у власність Покупця на умовах цього Договору: емітент ПАТ «Київпроект», , вид тип та форма випуску ЦП: акція проста іменна, код цінних паперів: UA, форма існування ЦП: бездокументарна, номінальна вартість одного ЦП 02 грн. 00 коп., кількість ЦП 1524844 шт., вартість ЦП 4 574 532 грн. 00 коп.

Згідно з п.1.2 Договору загальна вартість договору: 4 574 532 грн. 00 коп.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що перереєстрація прав власності на цінні папери, вказані в п.1.1 здійснюється в депозитарній системі України в строк до 30.04.2012 року шляхом надання Продавцем Зберігачу, у якого обліковуються ЦП, розпорядження на списання ЦП з рахунку Продавця у цінних паперах та надання Покупцем Зберігачу, у якого обліковуються ЦП, розпорядження про зарахування ЦП на рахунок Покупця у цінних паперах.

Передача ЦП від Продавця до Покупця посвідчується складанням Акту прийому - передач ЦП, який підписують повноважні представники Сторін. (п.3.4 Договору)

Відповідно до п.6.1 Договору Продавець гарантує, що на час укладання договору, ЦП не перебувають під заставою, арештом або іншим обтяженням, та щодо них відсутні права третіх осіб.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання чинного договору і діє до повного виконання Сторонами своїх обов'язків, передбачених цим Договором. (п.10.5 Договору)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що вказаний Договір є недійсним, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.01.2016 року №.07.2011 року зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.07.2011 р., 23.12.2011 р. зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління ГСУ СБУ від 22.12.2011 р. Зазначає, що на час укладання спірного договору існувала заборона відчуження рухомого майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект», а тому останній не мав права відчужувати цінні папери. При укладенні спірного правочину були порушені права й інтереси Позивача, який є основним кредитором боржника, оскільки ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.07.2012 року порушено банкрутство Відповідача - 2, а отримані грошові кошти від реалізації цінних паперів, що були відчужені за оспорюваним правочином, могли піти на задоволення вимог кредиторів в рамках справи про банкрутство. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект».

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як встановлено Судом, 13.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект» (Продавець) було укладено Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1, відповідно до умов якого Покупець приймає і оплачує, а Продавець передає такі цінні папери у власність Покупця на умовах цього Договору: емітент ПАТ «Київпроект», , вид тип та форма випуску ЦП: акція проста іменна, код цінних паперів: UA, форма існування ЦП: бездокументарна, номінальна вартість одного ЦП 02 грн. 00 коп., кількість ЦП 1524844 шт., вартість ЦП 4 574 532 грн. 00 коп.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що перереєстрація прав власності на цінні папери, вказані в п.1.1 здійснюється в депозитарній системі України в строк до 30.04.2012 року шляхом надання Продавцем Зберігачу, у якого обліковуються ЦП, розпорядження на списання ЦП з рахунку Продавця у цінних паперах та надання Покупцем Зберігачу, у якого обліковуються ЦП, розпорядження про зарахування ЦП на рахунок Покупця у цінних паперах.

Передача ЦП від Продавця до Покупця посвідчується складанням Акту прийому - передач ЦП, який підписують повноважні представники Сторін. (п.3.4 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року Продавцем було надано Зберігачу 17.04.2012 року розпорядження на списання ЦП (простих іменних акцій у бездокументарній формі загальної кількості 1524844 шт. загальною номінальною вартістю 3 049 688 грн. 00 коп.) з рахунку Продавця у цінних паперах. Крім того, на виконання умов Договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року Сторонами був підписаний Акт прийому - передачі ЦП від 17.04.2012 року до договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

В подальшому, 08.06.2012 року було укладено Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД - 080612-2Ю/БВ-1, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-080612-2Ю від 08.06.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», передало Компанії Applied Group Limited такі цінні папери у власність на умовах цього Договору: емітент ПАТ «Київпроект», , вид тип та форма випуску ЦП: акція проста іменна, код цінних паперів: UA, форма існування ЦП: бездокументарна, номінальна вартість одного ЦП 02 грн. 00 коп., кількість ЦП 1524843 шт., вартість ЦП 4 620 274 грн. 29 коп.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. (частина 4 статті 656 Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що вказаний Договір є недійсним, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.01.2016 року №.07.2011 року зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.07.2011 р., 23.12.2011 р. зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління ГСУ СБУ від 22.12.2011 р. Зазначає, що на час укладання спірного договору існувала заборона відчуження рухомого майна Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект», а тому останній не мав права відчужувати цінні папери.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом встановлено, що при укладенні Договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект», Сторонами було погоджено предмет, умови оплати, перереєстрація ЦП, відповідальність сторін, права та обов'язки сторін, гарантії, форс - мажор, вирішення спорів та інші положення.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилається на витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.01.2016 року №48836573, в якому зазначено, що 05.07.2011 року зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 04.07.2011 р., 23.12.2011 р. зареєстровано арешт рухомого майна на підставі постанови старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління ГСУ СБУ від 22.12.2011 р.

На виконання вимог ухвали Господарського суду м. Києва Відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві надано постанови про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту щодо боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект».

Як вбачається з наданих матеріалів ВП №27360691, 04.07.2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №54/128 від 30.06.2011 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» боргу у загальному розмірі 2348919 грн. 13 коп., накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, в тому числі грошові кошти, цінні папери ВАТ «Київпроект», які належать ТОВ «Київпроект», депозитарій - ПАТ «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів», цінні папери знаходяться у зберігача - ПАТ «АКБ «Київ» на рахунку 003120, що належить боржнику, заборонено здійснювати відчуження будь - якого майна, яке належить боржнику. Будь - яких інших документів державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві в межах виконавчого провадження ВП №27360691 на виконання вимог ухвали Суду надано не було.

20.05.2003 року наказом Міністерства юстиції України №43/5 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, який розроблено відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та з метою визначення процедури формування та ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Положення дані виконавчих документів, що надійшли до органу ДВС, підлягають обов'язковому внесенню до Єдиного реєстру. Унесення до Єдиного реєстру даних про виконавчий документ здійснюється у відповідному органі ДВС протягом двох робочих днів з дня надходження виконавчого документа до державного виконавця.

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження №27360691, постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 06.04.2012 року звільнено майно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» з - під арешту наступне майно: все рухоме та нерухоме майно боржника, в тому числі грошові кошти, цінні папери ВАТ «Київпроект», які належать ТОВ «Київпроект», депозитарій - ПАТ «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів», цінні папери знаходяться у зберігача - ПАТ «АКБ «Київ» на рахунку 003120, що належить боржнику. Також, постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 06.04.2012 року повернуто виконавчий документ - наказ №54/128 виданий 30.06.2011 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» боргу у загальному розмірі 2348919 грн. 13 коп., припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

При цьому, Суд звертає увагу на помилкове зазначення державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві у постановах від 06.04.2012 року про накладення арешту згідно з постановою ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві №1320/10 (ВП №22996038) від 25.10.2010 р., оскільки наказ Господарського суду м. Києва №54/128 виданий лише 30.06.2011 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП №27360691, в межах якого й було накладено арешт на спірні цінні папери, що свідчить про неможливість накладення арешту раніше, ніж відкрито саме виконавче провадження.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що на час укладання оспорюваного правочину - Договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект» чинність арешту на цінні папери, накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 04.07.2011 року, була припинена на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 06.04.2012 року. Крім того, Суд звертає увагу, що Позивачем не доведено суду належними та допустимими засобами доказування в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності та чинності заборони відчуження саме цінних паперів, що були предметом договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року, оскільки з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.01.2016 року неможливо встановити на яке саме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» було накладено арешт постановою старшого слідчого від 22.12.2011 р.

Також, Суд звертає увагу, що відповідно до п.6.1 Договору Продавець гарантує, що на час укладання договору, ЦП не перебувають під заставою, арештом або іншим обтяженням, та щодо них відсутні права третіх осіб.

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо наявності заборони відчуження рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» в період укладення Договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект».

Крім того, Суд зазначає, що статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 постанови).

Втім, наявність права на пред'явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Вирішуючи поданий на розгляд господарського суду спір по суті, Суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Судом встановлено, що Позивач не є Стороною Договору купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталькон М», за яке на підставі договору доручення №БД-130412-ЗЮ від 13.04.2012 року, діє ТОВ «Бенефіт Брок», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київпроект».

Таким чином, Суд зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» не довело Суду належними засобами доказування, які саме його права та законні інтереси було порушено внаслідок укладення спірного договору.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір купівлі - продажу цінних паперів №БД-130412-ЗЮ/БВ-1 від 13.04.2012 року суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталькон М» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» про визнання договору купівлі - продажу цінних паперів недійсним.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон - Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталькон М» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Київпроект» про визнання договору купівлі - продажу цінних паперів недійсним - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 11 квітня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин