ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.16р. Справа № 904/248/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 8 848 330,65 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 14-138 від 13.05.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 121 від 22.12.2015р.,

ОСОБА_3 довіреність № 122 від 22.12.2015р.;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про стягнення 8 848 330,65 грн., з яких: 5 327644,95 грн. - пеня; 450 604,32 грн. - 3% річних; 3 070 081,38 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі продажу природного газу № 13-139-Б від 04.01.2013р., в частині своєчасної оплати за поставлений природній газ.

Ухвалою суду від 19.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 15.02.2016р.

08.02.2016р. відповідач подав до суду відзив, в задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

15.02.2016р. в засіданні оголошено перерву до 02.03.2016р.

02.03.2016р. розгляд справи відкладено на 14.03.2016р.

У судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

14.03.2016р. за клопотанням відповідача продовжено строк розгляду справи др. 03.04.2016р., розгляд справи відкладено на 04.04.2016р.

Відповідач подав до суду клопотання:

- 14.03.2016р. про витребування документів, які підтверджують направлення відповідачу підписаних примірників актів приймання-передачі природного газу;

- 14.03.2016р. про проведення судової експертизи , на вирішення якої поставити питання: чи відповідає розрахунок штрафних санкцій фактичним обставинам справи, договору, первинним документам;

- 15.03.2016р. про витребування документів, які підтверджують повернення примірників підписаних актів приймання-передачі природного газу до ПАТ «Дніпропетровськгаз»;

- 01.04.2016р. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду м.Києва по справі за позовом ПАТ «Дніпропетровськгаз» до ПАТ «НАК «Нафтобаз України» про визнання недійсним з моменту укладання договору від 04.01.2013р. №13-139-Б.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-139-Б (далі - договір).

Також між сторонами було укладено додаткові угоди до договору: № 1 від 10.07.2013р. (а.с. 30), № 2 від 31.12.2013р. (а.с. 31), № 3 від 28.04.2014р. (а.с. 32), № 4 від 15.05.2014р. (а.с. 33), № 5 від 05.09.2014р. (а.с. 34), № 6 від 10.11.2014р. (а.с. 35), № 7 від 03.12.2014р. (а.с. 36), № 8 від 22.12.2014р. (а.с. 37), № 9 від 05.02.2015р. (а.с. 38), № 10 від 10.03.2015р. (а.с. 39), № 11 від 23.03.2015р. (а.с. 40), № 12 від 03.04.2015р. (а.с. 41), № 13 від 12.05.2015р. (а.с. 42), № 14 від 03.06.2015р. (а.с. 43), № 15 від 19.06.2015р. (а.с.44).

За договором продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1. договору).

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу (далі - споживачам покупця) (п. 1.2. договору).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2013р. по 31 грудня 2015р. газ обсягом до 103 072,522 тис. куб. м.(тис. куб. м.) (п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 11).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4. договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування встановлюється НКРЕ (п. 5.1 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 3).

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п. 7.1. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 11. договору в редакції додаткової угоди № 15).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, передав у власність відповідача передбачений договором газ в період з січня 2013року по червень 2015 року на загальну суму 459 815 620,49 грн., про що свідчать акти приймання-передачі природного газу: від 31.01.2013р. за січень 2013р. на суму 33 160 214,22 грн. (а.с. 45); від 28.02.2013р. за лютий 2013р. на суму 29 479 149,71 грн. (а.с. 46); від 31.03.2013р. за березень 2013р. на суму 26 633 781,61 грн. (а.с. 47); від 30.04.2013р. за квітень 2013р. на суму 11 082 960,35 грн. (а.с. 48); від 31.05.2013р. за травень 2013р. на суму 706 328,02 грн. (а.с. 49); від 30.06.2013р. за червень 2013р. на суму 622 878,38 грн. (а.с. 50); від 31.07.2013р. за липень 2013р. на суму 474 382,48 грн. (а.с. 51); від 31.08.2013р. за серпень 2013р. на суму 434 211,04 грн. (а.с. 52); від 30.09.2013р. за вересень 2013р. на суму 721 367,53 грн. (а.с. 53); від 31.10.2013р. за жовтень 2013р. на суму 12 637 832,84 грн. (а.с. 54); від 30.11.2013р. за листопад 2013р. на суму 17 618 045,70 грн. (а.с. 55); від 31.12.2013р. за грудень 2013р. на суму 34 255 780,36 грн. (а.с. 56); від 31.01.2014р. за січень 2014р. на суму 20 231 497,96 грн. (а.с. 57); від 28.02.2014р. за лютий 2014р. на суму 23 509 606,92 грн. (а.с. 58); від 31.03.2014р. за березень 2014р. на суму 14 492 972,74 грн. (а.с. 59); від 30.04.2014р. за квітень 2014р. на суму 7 500 794,18 грн. (а.с. 60); від 31.05.2014р. за травень 2014р. на суму 1 207 913,57 грн. (а.с. 61); від 30.06.2014р. за червень 2014р. на суму 794 125,19 грн. (а.с. 62); від 31.07.2014р. за липень 2014р. на суму 499 098,16 грн. (а.с. 63); від 31.08.2014р. за серпень 2014р. на суму 360 768,10 грн. (а.с. 64); від 30.09.2014р. за вересень 2014р. на суму 566 321,76 грн. (а.с. 65); від 31.10.2014р. за жовтень 2014р. на суму 4 494 972,42 грн. (а.с. 66); від 30.11.2014р. за листопад 2014р. на суму 28 397 540,52 грн. (а.с. 67); від 31.12.2014р. за грудень 2014р. на суму 50 903 352,12 грн. (а.с. 68); від 31.01.2015р. за січень 2015р. на суму 49 713 083,76 грн. (а.с. 69); від 28.02.2015р. за лютий 2015р. на суму 41 340 200,76 грн. (а.с. 70); від 31.03.2015р. за березень 2015р. на суму 35 310 824,76 грн. (а.с. 71); від 30.04.2015р. за квітень 2015р. на суму 10 961 092,80 грн. (а.с. 72); від 31.05.2015р. за травень 2015р. на суму 1 003 063,97 грн. (а.с. 73); від 30.06.2015р. за червень 2015р. на суму 701 458,56 грн. (а.с. 74).

Позивач зазначає, що відповідач за поставлений природний розрахувався, але із простроченням строків передбачених умовами договору, у зв'язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 5 327644,95 грн. пені; 450 604,32 грн. - 3% річних; 3 070 081,38 грн. інфляційних втрат.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив наступне. Згідно з п.2 додаткової угоди №3 від 28.04.2014р. до договору, п. 6.1. договору було погоджено сторонами та викладено в наступній редакції: «Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць». Таким чином, можна зробити висновок, що сторонами було узгоджено обставини та умови, при настанні яких у покупця фактично виникає обов'язок щодо остаточного розрахунку за фактично отриманий природний газ, а саме в якості обов'язкової умови для проведення розрахунку сторонами було визначено умову про наявність підписаних між сторонами актів приймання-передачі природного газу. Обов'язок провести остаточний розрахунок виникає за умови, що до цього часу товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу. У зв'язку із відсутністю у відповідача підписаних ПАТ «НАК «Нафтогаз України» актів приймання-передачі природного газу, можна дійти висновку про те, що строк остаточних розрахунків вважається таким, що не настав, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідач зазначає, що при розрахунку штрафних санкцій позивачем невірно взято кінцеву дату їх нарахування, а саме, в кількість днів прострочення було включено і день зарахування коштів на їх рахунок, а це не є днем прострочення, оскільки кошти вже знаходились на рахунку позивача. Також, відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Всупереч вищевикладеному, позивачем розраховано інфляційні нарахування з врахуванням індексу інфляції місяця, в якому виникла заборгованість. Також відповідач вказує, що ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тобто, вимога щодо сплати інфляційних нарахувань та річних може бути лише і як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу. Позовних вимог про стягнення суми боргу позивачем не заявлено, а, отже, і відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. Відповідач звертає увагу, що відносно нього порушено провадження у справі про банкрутство №Б24/235/05. Оскільки порушена справа про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, нарахування неустойки , а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань не повинно здійснюватись.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 Господарського процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 Господарського процесуального кодексу).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу).

Як вказано вище, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 3).

Пунктом 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 11 сторони узгодили, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2013р. по 31 грудня 2015р. газ обсягом до 103 072,522 тис. куб. м. (тис. куб. м.) та визначили обсяг газу, що підлягає постачанню, по кожному місяцю окремо.

Кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця (п. 4.1. договору).

В матеріалах справи містяться підписані сторонами та скріплені їх печатками акти приймання-передачі газу (а.с. 45-74). Вищевказані акти підписані сторонами без будь-яких заперечень.

Таким чином відповідач за показниками комерційних вузлів обліку газу мав можливість визначити обсяг поставленого газу, також договором чітко визначено порядок оплати за поставлений газ та встановлено строк для оплати (до 20-го числа наступного за місяцем реалізації газу), враховуючи вищевказане суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що у зв'язку із відсутністю у відповідача підписаних позивачем актів приймання-передачі природного газу, строк остаточних розрахунків не настав, що, в свою чергу, унеможливлює стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Крім того, як позивачем, так і відповідачем не заперечується факт сплати основного боргу.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідач вважає, що вимога щодо сплати інфляційних нарахувань та річних може бути лише і як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї (п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 3 070 081,38грн. та 3% річних у розмірі 450 604,32 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Контррозрахунку відповідач не подав.

Згідно з п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013року за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Наведені рекомендації стосуються порядку нарахування інфляційних нарахувань та пені, тому суд погоджується з розрахунком 3% річних, здійсненим позивачем.

Стосовно інфляційних втрат. Вбачається, що їх розрахунок (здійснений позивачем) не суперечить п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5 327 644,95 грн.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2005р. порушено провадження у справі № Б24/235/05 про банкрутство публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який передбачає зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим Закон визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Ч.4 ст.12 цього Закону встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.12 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

У справі № Б24/235/05 мораторій на задоволення вимог кредиторів не скасовано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки остання нарахована після порушення справи про банкрутство ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, дія якого поширюється на нарахування штрафних санкцій.

Відповідач подав до суду клопотання:

- 14.03.2016р. про витребування документів, які підтверджують направлення відповідачу підписаних примірників актів приймання-передачі природного газу;

- 14.03.2016р. про проведення судової експертизи , на вирішення якої поставити питання: чи відповідає розрахунок штрафних санкцій фактичним обставинам справи, договору, первинним документам;

- 15.03.2016р. про витребування документів, які підтверджують повернення примірників підписаних актів приймання-передачі природного газу до ПАТ «Дніпропетровськгаз»;

- 01.04.2016р. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду м.Києва по справі за позовом ПАТ «Дніпропетровськгаз» до ПАТ «НАК «Нафтобаз України» про визнання недійсним з моменту укладання договору від 04.01.2013р. №13-139-Б.

В матеріалах справи наявні підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу, сторонами не заперечується факт сплати відповідачем основного боргу за ними, тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотань відповідача про витребування документів, які підтверджують направлення відповідачу підписаних примірників актів приймання-передачі природного газу, та про витребування документів, які підтверджують повернення примірників підписаних актів приймання-передачі природного газу до ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Також відсутні підстави для призначення у справі експертизи, оскільки судом перевірено відповідний розрахунок.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням господарського суду м.Києва по справі за позовом ПАТ «Дніпропетровськгаз» до ПАТ «НАК «Нафтобаз України» про визнання недійсним з моменту укладання договору від 04.01.2013р. №13-139-Б. Відповідно до п.1.ч.1.ст.83 ГПК Ураїни господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. Відповідач не був позбавлений права навести свої доводи та міркування щодо підстав недійсності договору при розгляді даної справи.

Позовна заява надіслана позивачем до суду 15.01.2016р., про що свідчить відбиток штемпеля відділу поштової звязку в правому верхньому куті поштового конверту (а.с. 99).За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (ст. 4 Закону України "Про судовий збір"). Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата з 1 січня 2016 року становить 1 378 грн. При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 132 725,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 3010712 від 30.11.2015р., замість 132 724,96 грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 0,04 грн. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0,04 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 3 520 685,70грн., з яких: 3 070 081,38грн. - інфляційні витрати; 450 604,32 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 79 013,70грн. (60,21%), на відповідача 52 811,26грн. (39,79 %).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Шевченка, 2, ідентифікаційний код 03340920) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 3 520 685,70грн., з яких: 3 070 081,38грн. - інфляційні витрати; 450 604,32 грн. - 3% річних, про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (49000, м.Дніпропетровськ, вул.Шевченка, 2, ідентифікаційний код 03340920) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору у розмірі 52 811,26грн., про що видати наказ.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 07.04.2016

Суддя ОСОБА_4