Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

05 квітня 2016 року Справа № 927/72/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк",

проспект Миру, 19, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут",

юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021;

поштова адреса: проспект Миру, 53, м. Чернігів, 14005

Про стягнення 77246,35грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1060 від 28 липня 2015 року),

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №1/253 від 29 січня 2016 року).

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні 29 березня 2016 року перерви на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 05 квітня 2016 року на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" про стягнення 110351,93грн. заборгованості згідно договору №318 від 01 липня 2015 року.

У судовому засіданні 03 лютого 2016 року суд оглянув оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Ухвалою суду від 03 лютого 2016 року розгляд справи відкладався.

Ухвалою суду від 11 лютого 2016 року суд прийняв зменшення розміру позовних вимог до 77246,35грн. та зупинив провадження у справі до прийняття рішення Господарським судом Чернігівської області по справі №927/89/16.

Ухвалою суду від 22 березня 2016 року поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні 29 березня 2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що договором №318 від 01 липня 2015 року передбачено оплату послуг в розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок клієнта зі спеціальним режимом використання, відповідач послуги за листопад 2015 року повністю не оплатив. ТОВ "Чернігівгаз збут" 13 жовтня 2015 року разом з супровідним листом №2/491-2 від 12 жовтня 2015 року надіслав банку додаткову угоду №2 від 30 вересня 2015 року до договору №318 від 01 липня 2015 року, якою запропоновано змінити редакцію п.3.1, визначивши оплату за послуги надані банком в розмірі 0,3% від загальної суми прийнятих платежів, а в разі незгоди на запропоновані зміни договір буде розірвано в односторонньому порядку. Листом №20/3546 від 30 жовтня 2015 року банк направив на адресу відповідача відповідь про відмову укласти запропоновану додаткову угоду №2, оскільки вона датована 30 вересня 2015 року, вступає в дію з 01 жовтня 2015 року, а дата отримання банком пропозиції 13 жовтня 2015 року, та повернув угоду без підписання. Листом від 13 листопада 2015 року банк повідомив відповідача про припинення дії договору з 14 листопада 2015 року. Крім того, позивач зауважив, що послуги за жовтень відповідачем сплачені в установленому договором розмірі в повному обсязі, ОСОБА_3 КМУ від 30 вересня 2015 року №792 не встановлено для банків ціну послуг за приймання платежів від побутових споживачів, а лише визначено розмір оплати послуг в межах якого газопостачальні підприємства можуть розраховуватися із банківськими установами та підприємствами поштового зв'язку. Також, позивач вважає, що вказана позиція КМУ не створює обов'язку для уповноважених банків, які обслуговують рахунки із спеціальним режимом використання, а визначає всі банки та підприємства поштового зв'язку, які приймають платежі на користь газопостачальних підприємств.

Представник відповідача у судовому засіданні і відзиві на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів справи, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, свої заперечення обґрунтовував тим, що ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №792 "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ", яка набрала чинності 10 жовтня 2015 року, встановлено оплату послуг щодо приймання платежів в розмірі 0,3%. ОСОБА_3 є законодавчим актом, ігнорування якого при будуванні сторонами договірних відносин суперечить чинному законодавству. Відповідач вважає, що оскільки відповідно до вказаної ОСОБА_3 03 лютого 2016 року ним перераховано позивачу 33105,58грн. комісійної винагороди у розмірі 0,3% за листопад 2015 року, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У судовому засіданні 05 квітня 2016 року представники сторін підтримали позиції, викладені раніше.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

Справа розглядається з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

01 липня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України в особі філії - Чернігівське обласне управління ТА "Ощадбанк" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" (клієнт, відповідач) було укладено договір №318 (далі - договір), предметом якого є організація та здійснення установами банку міста Чернігова та Чернігівської області розрахунково-касового обслуговування в касах та інформаційно-платіжних терміналах самообслуговування (ІПТС) приймання платежів від фізичних осіб (надалі платники) за спожитий природний газ (надалі платежі) та перерахування прийнятих коштів на рахунок клієнта із спеціальним режимом використання №4749, відкритий в філії Чернігівське обласне управління АТ "Ощадбанк", код установи банку 353553, код клієнта в (а.с. 10-11).

01 липня 2015 року сторони підписали Додаткову угоду №1 до договору, якою дійшли згоди доповнити п. 2.1 договору.

Відповідно до п. 1.2 договору плату за надані послуги з приймання платежів та перерахування коштів на користь клієнта сплачує клієнт у розмірі, визначеному в п.3.1 цього договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що клієнт здійснює оплату за послуги надані установами банку з розрахунково-касового обслуговування у розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Щомісячно, не пізніше 7 числа місяця, наступного за звітним на підставі реєстру отриманих та перерахованих платежів між банком та клієнтом підписується акт виконаних послуг по отриманим банком платежам та перерахованим протягом місяця на користь клієнта на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Одночасно з актом виконаних послуг банк виставляє рахунок на суму вартості наданих послуг, який підлягає сплаті протягом 5 календарних днів з дати отримання рахунку (п.3.2, 3.3 договору).

Так, позивач за період з 01 листопада 2015 року по 13 листопада 2015 року виконав взяті на себе зобов'язання за договором, прийняв платежі від фізичних осіб за спожитий природний газ та перераховував прийняті кошти на рахунок ТОВ "Чернігівгаз збут" в сумі 11035193,31грн., про що свідчить реєстр платіжних доручень (а.с. 13-26).

Як зазначив позивач, відповідно до п. 3.1 договору плата за послуги з розрахунково-касового обслуговування за листопад 2015 року склала 110351,93грн., про що також свідчить розрахунок (а.с. 32).

Позивач надав ТОВ "Чернігівгаз збут" акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) за листопад 2015 року та виставив рахунок №06 від 01 грудня 2015 року на суму 110351,93грн. Повторно дані документи були надіслані відповідачу з супровідним листом №37/260 від 16 січня 2016 року (а.с. 27-29, 31). Відповідач повторно документи отримав 20 січня 2015 року, про що свідчить відтиск на супровідному листі, проте, акт не підписав, рахунок не оплатив.

Позивач направив відповідачу претензію №37/6815 від 17 грудня 2015 року з вимогою у 30-денний строк з дня отримання даного повідомлення погасити заборгованість за надані послуги з розрахунково-касового обслуговування (а.с. 30). Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість не оплатив.

В подальшому АТ "Ощадбанк" неодноразово звертався до клієнта з вимогою погасити наявну заборгованість (16 січня 2016 року на рахунок ТОВ "Чернігівгаз збут" була виставлена платіжна вимога-доручення №01 (а.с. 33)). Відповідач заборгованість не оплатив.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Згідно п. 6.1, 6.2 договору цей договір набирає чинності з 01 липня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року. Дія договору автоматично продовжується на тих же самих умовах на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не попередить у письмовій формі іншу сторону про припинення строку дії договору не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії цього договору. Дія цього договору може бути достроково припинена за ініціативою будь-якої із сторін шляхом письмового повідомлення іншої сторони не менше як за 30 календарних днів до запланованої дати припинення дії цього договору.

Листом №2/491-2 від 12 жовтня 2015 року ТОВ "Чернігівгаз збут" надало для підписання додаткову угоду №2 до договору для приведення у відповідність оплати послуг наданих установами банку вимогам ОСОБА_3 КМУ №792 від 30 вересня 2015 року та повідомило позивача, що у разі незгоди на зміни, викладені у додатковій угоді, ТОВ "Чернігівгаз збут" вимушене розірвати договір №318 від 01 липня 2015 року в односторонньому порядку (а.с. 61-63).

Позивач листом від 13 листопада 2015 року №37/5934 повідомив відповідача про не підписання додаткової угоди №2 до договору, оскільки вона датована 30 вересня 2015 року, вступає в дію з 01 жовтня 2015 року, а дата отримання банком пропозиції 13 жовтня 2015 року, та про припинення дії договору з 14 листопада 2015 року (а.с. 64).

Отже, договір №318 від 01 липня 2015 року є припиненим з 14 листопада 2015 року.

Судом встановлено, що додаткова угода №2 до договору №318 від 01 липня 2015 року датована 30 вересня 2015 року, вступає в силу з 01 жовтня 2015 року, а надіслана була банку супровідним листом №2/491-2 від 12 жовтня 2015 року, отримана банком 13 жовтня 2015 року.

Тобто, позивачем правомірно відмовлено відповідачу у підписанні додаткової угоди №2 до договору №318 від 01 липня 2015 року.

Проте, ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року "Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ" затверджено "Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ" (надалі Порядок) та "Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ". Дану постанову опубліковано у виданні "Урядовий кур'єр" №189 10 жовтня 2015 року.

Пунктом 1. Порядку передбачено, що постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ цей Порядок визначає механізм проведення розрахунків за спожитий природний газ з постачальниками природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), і оптовими продавцями природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з продажу природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків (далі - оптові продавці).

Згідно п.9. Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, оплата послуг за обслуговування уповноваженим банком поточних рахунків із спеціальним режимом використання, відкритих газопостачальними підприємствами, здійснюється такими газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового звязку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Частиною 1 статті 117 Конституції України встановлено, що постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання.

Відповідно до п.1 ст.49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти постанови і розпорядження.

На підставі п.5 ст.180 Господарського кодексу України, ціна в господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.191 Господарського кодексу України державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами на підставі (ст.192 ГК України).

Відповідно до ч.6 ст.334 Господарського кодексу України банки у своїй діяльності керуються цим кодексом, законом про банки і банківську діяльність, іншими законодавчими актами.

Згідно змісту ч.5 ст.341 Господарського кодексу України установи банків забезпечуються розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про ціни і ціноутворення" Кабінет Міністрів України : забезпечує проведення державної цінової політики; здійснює державне регулювання цін, визначає повноваження органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України; визначає перелік товарів, державні регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами виконавчої влади, якщо інше не визначено законом.

Згідно з ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину, яким за своєю природою є договір, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 651, 652 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України є обов'язковим для виконання актом законодавства, ігнорування якого при будуванні сторонами договірних відносин суперечить чинному законодавству.

Отже, спеціальними нормативними актами в галузі проведення розрахунків за спожитий природний газ встановлено розмір оплати послуг щодо приймання платежів у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Тому, починаючи з 10 жовтня 2015 року розмір оплати послуг щодо приймання платежів не повинен перевищувати 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання.

Як встановлено судом, позивач, в порушення вищевказаних вимог законодавства, продовжував нараховувати відповідачу плату за послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі 1% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Зміни в договір №318 від 01 липня 2015 року щодо розміру плати за послуги з розрахунково-касового обслуговування внесені не були.

Відповідачем 03 лютого 2016 року сплачено 33105,58грн. з призначенням платежу: "комісійна винагорода у розмірі 3% за прийом платежів згідно ОСОБА_3 КМУ №792 від 30 вересня 2015 року, період листопад 2015 року, по договору №318 від 01 липня 2015 року".

Тобто, відповідачем виконано умови договору з урахуванням вимог п.9. Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого ОСОБА_3 Кабінету Міністрів України №792 від 30 вересня 2015 року. сплачено позивачу послуги з розрахунково-касового обслуговування у розмірі 0,3% від загальної суми платежів, перерахованих на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено суду наявність обставин, які б свідчили про невиконання відповідачем зобов'язань щодо оплати вартості послуг по договору№318 від 01 липня 2015 року.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378,00грн. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 07 квітня 2016 року.

Суддя В.В. Моцьор