ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2016 року Справа № 904/10284/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідача

суддів: Орєшкіної Е.В., Пруднікова В.В.

при секретарі судового засідання Однорог О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №211 від 08.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №969 від 30.12.2015р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі №904/10284/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський

вагонобудівний завод", м.Харків

до Державного підприємства "Придніпровська залізниця",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 097 118,82 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі №904/10284/15 (суддя Ніколенко М.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" три проценти річних 78 347,84 грн, пеню 700 000,00 грн та судовий збір 11 675,22 грн. В решті позову відмовлено з огляду на безпідставність вимог про стягнення інфляційних втрат та застосування судом ст. 233 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим судом зменшена сума пені.

Не погодившись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ДП "Придніпровська залізниця" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі №904/10284/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд неправомірно задовольнив клопотання про зменшення пені на 99% лише частково та стягнув з Відповідача 700 000,00 грн. Суд не врахував, що Відповідач включений до об`єктів, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Зазначив, що складна ситуація у країні та анексія Криму значно скоротили обсяги пасажирських перевезень; станом на 01.06.2015р. кредиторська заборгованість склала 52,6 млн. грн; основні фонди мають значний знос (електровози 94,2 %, тепловози 95,0 %, електропоїзди 68,2%); фінансові витрати на обслуговування залучених коштів у 1 кварталі 2015 року склали 114,8 млн. грн; збитки від пільгових перевезень складають понад 115 млн. грн. Зазначив, що згідно звіту про фінансові результати розмір прибутку Відповідача за 1 квартал 2015 року значно менший, ніж сума позову. З огляду на порушення Позивачем строків виконання робіт, які були завершені у 2015 році, та відсутність затверджених витрат на роботи у річному фінансовому плані, Відповідач не міг здійснити вчасну оплату. Вказав на велику дебіторську заборгованість, яка не погашається; на сплату заборгованості за договором та відсутність доказів наявності у Позивача збитків внаслідок неналежного виконання ним зобов`язання.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 04.03.2015р. №83 Відповідач виключений зі списку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки України. Капітальні інвестиції державного підприємства фінансуються відповідно до програмноцільового методу з визначенням об`єктів фінансування та сум фінансування на 3-5 років, тому посилання Відповідача на неможливість проведення своєчасної оплати у зв`язку з відсутністю затвердженого плану фінансування на 2015 рік є безпідставними. Зауважив, що підставами неможливості в строк виконати роботи стали форс мажорні обставини, про що встановлено судом у справі №922/1573/15; а відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2015р. у справі 904/4031/15, яке набрало законної сили, стягнуто з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» 8 511 000 грн 00 коп основного боргу, 73 080 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору.

17.07.2015р. на виконання рішення був виданий наказ.

21.08.2015р. постановою головного державного виконавця Осельського Є.С. було відкрито виконавче провадження ВП №48478661 з примусового виконання наказу №904/4031/15.

Рішення суду Відповідачем фактично виконано 03.09.2015р. (банківська виписка по рахунку Позивача, а.с. 59), в звязку з чим виконавче провадження було закінчено (постанова від 28.08.2015р., а.с. 94).

Позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з Відповідача пені за договором, що був досліджений судом у справі № 904/4031/15, за період з 14.05.2015р. по 02.09.2015р. у сумі 953 232,00 грн, інфляційних втрат з 14.05.2015р. по 02.09.2015р. у сумі 65538,98 грн та 3% річних за період з 14.05.2015р. по 02.09.2015р. у сумі 78 347,84 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4031/15 було встановлено наступне.

08.07.2014р. між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" як замовником (надалі Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський вагонобудівний завод" як виконавцем (надалі Позивач) був укладений договір №ПР/Л- 14437/НЮ (надалі Договір), згідно умов якого, Позивач за дорученням Відповідача зобов'язався на власній території з використанням власного обладнання, запчастин та матеріалів виконувати послуги з капітально-відновлювального ремонту пасажирських вагонів в умовах ВРЗ, у кількості 3 вагонів типу СМК, з наданням гарантії на відремонтовані вагони, а Відповідач зі свого боку зобов'язався прийняти виконані послуги та здійснити оплату на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно підписаного сторонами Додатку №1 до Договору, вартість послуг з ремонту одного вагона, склала 8 511 000,00 грн, загальна вартість послуг із ремонту становила 25 533 000,00 грн.

04.08.2014р. сторонами було складено та підписано Акт № 05848 приймання пасажирського вагона в ремонт за формою ЗРУ-25, згідно якого Позивач прийняв в ремонт пасажирський вагон типу СВ № 045-05848.

Згідно п. 3.14., 3.15. Договору, вагони вважаються відремонтованими тільки після усунення всіх дефектів, виявлених при приймально-здавальних випробуваннях, проведених на території Позивача (для вузлів і агрегатів). Вагони вважаються випущеними з ремонту з моменту підписання повідомлення форми ЛВУ-36, акту приймання вагона Замовником та акту здавання-приймання наданих послуг, які підписуються протягом 3-х робочих днів після закінчення послуги з капітально-відновлювального ремонту.

05.03.2015р. сторонами було підписано повідомлення форми ЛВУ-36. Згідно квитанції №Д 699954 вагон №046-12650 було відправлено на адресу Відповідача.

05.03.2015р. Позивачем були складені та підписані акт №51 приймання-здачі вагонів, та акт №51/1 здавання-приймання наданих послуг, згідно якого вартість відповідних послуг з КВР вагона № 046-12560 склала 8 511 000,00 грн. Зазначені акти були передані представнику Відповідача для підписання з боку залізниці.

Розрахунки за надані послуги здійснюються 100% безготівково грошовими коштами протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту здавання-приймання послуги з капітально-відновлювального ремонту вагону при наявності фінансування на відповідні цілі (п. 5.5. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що акти прийманняздачі вагонів та наданих послуг Відповідач отримав поштою 23.03.2015р. (а.с.46-49).

В строк, установлений п. 3.15. Договору, Відповідач акти не підписав, зауваження не надіслав.

З огляду на наявність зазначених доказів повернення вагонів з ремонту, суд у справі №904/4031/15, врахувавши порушення Відповідачем умов п. 3.15., 4.1.3. Договору щодо не підписання актів та відсутність обґрунтованих зауважень з його боку протягом 3-х робочих днів, визнав акти прийнятими Відповідачем без зауважень.

Таким чином, враховуючи кінцеву дату підписання Відповідачем актів 26.03.2015р. (три дні від дати отримання) та строк, визначений п. 5.5. Договору, зобов`язання по оплаті мало бути виконано до 13.05.2015р. включно.

Відповідачем вартість відновлювального ремонту вагону сплачена не була, внаслідок чого судом у справі №904/4031/15 з нього був стягнутий борг - 8 511 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності заявлених вимог та стягнення з Відповідача 3 % річних за період прострочення з 14.05.2015р. по 02.09.2015р. у сумі 78 347,84 грн.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на те, що індекс інфляції у період з червня по серпень 2015 року в підсумку становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п.8.1. Договору за порушення строків оплати наданих послуг, відповідно п.5.5 договору Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості , але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, заявлені Позивачем вимоги про стягнення з Відповідача пені в сумі 953 232,00 грн за період прострочення з 14.05.2015р. по 02.09.2015р. є обґрунтованими та вірно обчисленими.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції Відповідачем заявлено клопотання про зменшення пені на 99%, яке було обґрунтоване тими ж доводами, що і апеляційна скарга.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені Відповідачем в клопотанні обставини є наслідком його господарської діяльності, а не виникли в силу якихось обставин. Тому, погіршення фінансового стану Відповідача не може бути винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки. Разом з тим, врахувавши, що Відповідач є підприємством 100% державної власності та був включений до переліку обєктів, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави; обсяг пасажирських перевезень скоротився, суд першої інстанції правомірно зменшив суму пені до 700 000,00 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, з огляду на відсутність поданих в обґрунтування заявленого Відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій та апеляційної скарги, в якій дублюються зазначені обставини, доказів; враховуючи відсутність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання у повному обсязі; беручи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання та відсутність заперечень Позивача проти зменшення пені до визначеної судом суми (700 000,00 грн), апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає зменшення судом пені до 700 000,00 грн. співрозмірним та правомірним.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни рішення суду відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України не вбачається, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44-49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі №904/10284/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 08.04.2016р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя В.В. Прудніков

Суддя Е.В. Орєшкіна