КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа№ 910/26475/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників:

за первісним позовом:

позивача (ТОВ "Капітальні Інвестиції"): Бабич О.М., довіреність б/н від 18.12.2015,

відповідача (ПАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця"): Котік О.С., довіреність № 24-12/04 від 24.12.2015,

третьої особи (ТОВ "Кармен-Інвест"): не з'явився,

за зустрічним позовом:

позивача (ПАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця"): Котік О.С., довіреність № 24-12/04 від 24.12.2015,

відповідача (ТОВ "Капітальні Інвестиції"): Бабич О.М., довіреність б/н від 18.12.2015,

третьої особи 1 (ТОВ "НРБ-Клуб"): Бабич О.М., довіреність б/н від 18.01.16,

третьої особи 2 (Фонд державного майна України): Лисий В.І., довіреність № 541 від 31.12.15,

третьої особи 3 (ОСОБА_6): не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016

у справі №910/26475/15 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції"

до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кармен-Інвест"

про стягнення 584 502,00 грн.

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за зустрічним позовом

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "НРБ-Клуб"

2. Фонд державного майна України

3. ОСОБА_6

про застосування наслідків недійсності договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - відповідач) про стягнення 584 502, 00 грн.

До прийняття рішення у справі, 03.11.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом просить застосувати наслідки недійсності Договору купівлі-продажу № 8000109/2004-21 від 25.05.2004, передбачені ст. 216 ЦК України, та витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції" майно, отримане на підставі Договору купівлі-продажу № 8000109/2004-21 від 25.05.2004.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 прийнято зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/26475/15.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 первісний позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (01033, місто Київ, вулиця Шота Руставелі, будинок 39/41; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції" (04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 33-37; ) 584 502 (п'ятсот вісімдесят чотири тисячі п'ятсот дві) грн 00 коп. основного боргу та 8 767 (вісім тисяч сімсот шістдесят сім) грн 53 коп. витрат зі сплати судового збору. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 у справі №910/26475/15 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі, а за первісним позовом відмовити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2016 для розгляду справи №910/26475/15 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було сформовано колегію суддів під головуванням судді Андрієнка В.В., суддів Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2016 апеляційну скаргу ПАТ Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.03.2016.

10.03.2016 через відділ документального забезпечення КАГС від скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги де останній зазначив, що суд першої інстанції не дослідив і не вказав результатів оцінки поданих відповідачем за первісним позовом доказів, що є порушенням таких засад здійснення судочинства, як рівність всіх учасників процесу перед законом і судом та змагальність, прийняв рішення на основі хибних висновків, які не відповідають обставинам справи.

10.03.2016 було відкладено розгляд справи на 05.04.2016.

05.04.2016 через відділ документального забезпечення КАГС від скаржника надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі. Представник скаржника підтримав у судовому засіданні заявлене клопотання, представник ТОВ "Капітальні Інвестиції" заперечував щодо задоволення заявленого клопотання, представник Фонду державного майна України вирішення даного питання залишив на розсуд суду. Головуючий після проведення колегією суддів наради оголосив про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Як вбачається з клопотання скаржника, останній зазначив, що відповідно до статті 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного впорядкування, розташовані на території України» від 10.09.1991 № 1540-ХІІ, майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України. З огляду на неоднакове застосування судами даної норми закону Федерація профспілок України звернулась із конституційним зверненням до Конституційного суду України з проханням надати офіційне тлумачення положення статті 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України».

Необхідність зупинення провадження у справі обґрунтовується тим, що обставини, які будуть встановлені Конституційним Судом України при розгляді конституційного звернення, вплинуть на оцінку доказів, а також нормативно-правову базу, якою керувалися суди при розгляді справи № 52/249. Крім того, в разі офіційного тлумачення положення статті 1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного впорядкування, розташовані на території України», що дана норма не могла застосовуватися при вирішенні спору по справі № 52/249 та що дана норма не розповсюджується на майно Федерації профспілок України у ПрЛТ «Укрпрофоздоровниця» можуть з'явитись підстави звернутися до суду щодо перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами по справі № 52/249 та скасування попередніх рішень, що може послугувати до припинення провадження справи №910/26475/15 та відсутності предмету спору.

Як вбачається з матеріалів справи предметом розгляду даної справи за первісним позовом є поверненням сплачених коштів по Договору купівлі- продажу майнового комплексу в розмірі 584 502,00 грн, та за зустрічним позовом про застосування наслідків недійсності договору купівлі продажу від 25.05.2004 №8000109/2004-21.

Відповідно до п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами пленуму Вищого господарського суду України), зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи вищенаведене та зміст позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення заявленого скаржником клопотання.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників ТОВ "Капітальні Інвестиції" та ПАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця", перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню у зв'язку з таким.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2004 року між Закритим акціонерним товариством "Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кармен-Інвест" (покупець), яке діяло на підставі договору комісії № 26/04/2004 від 26 квітня 2004 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Капітальні інвестиції", було укладено договір купівлі-продажу № 8000109/2004-21 (надалі Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець - прийняти та оплатити об'єкт нерухомого майна, а саме: майновий комплекс-санаторій, розташований за адресою: місто Київ, вул. Червонофлотська, буд. 3, загальною площею 1061,90 кв. м., який складається з будівлі водолікарні (літера А) загальною площею 793,00 кв. м., будівлі ізолятору (літера Б) загальною площею 158,30 кв. м., літнього павільйону (літера В) загальною площею 87,30 кв. м., будівлі майстерні (літера Г) загальною площею 13,50 кв. м., туалету (літера Д) загальною площею 9,80 кв.м.

Відповідно до преамбули зазначеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Кармен-Інвест" за договором комісії №26/04/2004 від 26 квітня 2004 року надає комітенту - Товариству з обмеженою відповідальністю "Капітальні інвестиції" посередницькі послуги з купівлі нерухомого майна, а саме: здійснює від власного імені, за дорученням та за рахунок комітента за винагороду купівлю у третьої особи - Закритого акціонерного товариства "Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" зазначеного в п. 1 договору об'єкту нерухомості.

Згідно з п. 1.3. договору зазначений об'єкт належить продавцеві на підставі свідоцтва про право власності на майновий комплекс, серія МК №010007987, виданого 23 грудня 2003 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва на підставі наказу від 22 грудня 2003 року №1475-В, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 01 квітня 2004 року.

Продаж об'єкту здійснюється по договірній ціні, що складає 487 085 грн (п. 2.1. Договору).

При цьому, було визначено, що покупець сплачує продавцеві податок на додану вартість - 20 %, в сумі - 97 417, 00 грн.

28.05.2004 між Закритим акціонерним товариством "Лікувально - оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кармен-Інвест" (покупець), яке діяло на підставі договору комісії № 26/04/2004 від 26 квітня 2004 року, укладеного з товариством з обмеженою відповідальністю "Капітальні інвестиції" підписано Акт прийому-передачі за Договором купівлі-продажу майнового комплексу від 25.05.2004, де було зазначено, що Продавець передав, а Покупець прийняв з метою подальшої передачі Комітенту майновий комплекс - санаторій, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Червонофлотська, буд. 3, загальною площею 1061,90 кв.м. Відповідно в Акті було зазначено, що Продавець підтверджує, що він отримав від Покупця повну суму вартості проданого об'єкт, а саме 584 502,00 грн.

В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення від 26.05.2014 №5 згідно якого, ТОВ «Капітал Інвест» перерахувало ТОВ «Кармен-інвест» 584 502,00 грн з призначенням платежу «згідно договору комісії №26/04/04 від 26.04.04».

В подальшому, ТОВ «Кармен-інвест» перерахувало ПАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" 584 502,00 грн з призначенням платежу «оплата за об'єкт нерухомості по вул. Червонофлотська, 3, згідно договору б/н від 25.05.04», що підтверджується довідкою АТ "Райффайзен Банк Аваль" за № 81-15-8-01/37-БТ від 06.01.2016 та доданою до неї випискою банку.

Відповідно 16.06.2004 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було видане реєстраційне посвідчення, відповідно до якого майновий комплекс - санаторій загальною площею 1061,9 кв.м., що розташований в м. Києві по вул. Червонофлотська, 3, зареєстрований за ТОВ «Капітальні інвестиції» на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу та акту прийому-передачі від 28.05.2004.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2013 у справі № 52/249 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України, Міністерства охорони здоров'я України до Закритого акціонерного товариства "Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кармен-Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "НРБ - Клуб", було вирішено визнати право власності держави в особі Фонду державного майна України на майновий комплекс - санаторій загальною площею 1 061, 90 кв.м. та вартістю 651 000, 00 грн, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червонофлотська, 3, а саме: водолікарню (літера А) загальною площею 793, 00 кв.м., ізолятор (літера Б), загальною площею 158, 30 кв.м., літній павільйон (літера В), загальною площею 87, 30 кв.м., майстерню (літера Г) загальною площею 13, 50 кв.м., туалет (літера Д), загальною площею 9, 80 кв.м.; визнати недійсним з моменту укладення договір № 8000109/2004-21 купівлі-продажу майнового комплексу, загальною площею 1 061,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червонофлотська, 3, укладений 25.05.2004 між Закритим акціонерним товариством лікувально-оздоровчих закладів України "Укрпрофоздоровниця" та Товариством з обмеженою відповідністю "Кармен-Інвест"; витребувати у власність держави в особі Фонду державного майна України з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "НРБ-Клуб" майновий комплекс - санаторій загальною площею 1061,90 кв.м. та вартістю 651 000, 00 грн, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червонофлотська, 3, а саме: водолікарню (літера А) загальною площею 793, 00 кв.м., ізолятор (літера Б), загальною площею 158, 30 кв.м., літній павільйон (літера В), загальною площею 87, 30 кв.м., майстерню (літера Г) загальною площею 13, 50 кв.м., туалет (літера Д), загальною площею 9, 80 кв.м. Постановою Вищого господарського суду України від 21.04.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2013 у справі № 52/249 було залишено без змін.

Відповідно до п. 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Частиною ст. 35 ГПК України передбачено, що факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Також, в п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" зазначено, що згідно з практикою Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу № 8000109/2004-21 суперечить вимогам ст.ст. 658, 203 Цивільного кодексу України та ст.ст. 2, 7, 11, 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", а тому відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" є недійсним", оскільки майно, яке за таким Договором було набуто у власність позивачем та яке в подальшому перейшло у володіння ТОВ "НРБ-Клуб", було витребувано у останнього у власність держави в особі Фонду державного майна України, тому правові підстави, на яких відповідачу були перераховані спірні грошові кошти, - відпали.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 ч. 3 зазначеної статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції", в якому останній просив суд застосувати наслідки недійсності Договору купівлі-продажу № 8000109/2004-21 від 25.05.2004, передбачені ст. 216 ЦК України, та витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції" майно, отримане на підставі Договору купівлі-продажу № 8000109/2004-21 від 25.05.2004.

Відповідно до п. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зазначеною статтею сформульовані загальні правила щодо правових наслідків недійсності як нікчемних, так і оспорюваних правочинів, які зокрема, полягають в тому, що сторони не зобов'язані виконувати передбачені такими правочинами умови, у зв'язку з чим одна сторона недійсного правочину має право відхилити вимоги другої сторони щодо вчинення певних дій.

Водночас, оскільки сторони нерідко частково чи повністю виконують умови недійсного правочину, наприклад, передають майно, виконують певну роботу, надають послуги, здійснюють їх оплату, зважаючи на відсутність правової підстави вчинення таких дій за нікчемним правочином або правочином, визнаним судом недійсним, законодавцем було сформовано правило, відповідно до якого за недійсним правочином кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а якщо це неможливо, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість одержаного за цінами на момент відшкодування.

Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

В даному випадку щодо спірного Договору з урахуванням встановлених обставин справи не можуть бути застосовані приписи ст. 216 ЦК України.

Оскільки під час провадження у справі № 52/249 було встановлено, що спірне майно перебуває у володінні ТОВ "НРБ-Клуб", у зв'язку з чим і було вирішено витребувати таке майно саме у вказаного суб'єкта господарювання.

Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було помилково заявлено вимоги про витребування спірного майна від Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітальні Інвестиції", так як останній ним більше не володіє. Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до рішення суду у справі №52/249 право власності на спірне майно визнано за державою в особі Фонду державного майна України, а тому у ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" відсутнє право вимагати витребування такого майна на його користь. Тому у суду не має підстав для задоволення зустрічного позову ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 у справі №910/26475/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 у справі №910/26475/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/26475/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов