РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 918/1444/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1, довіреність в справі.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області

на рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.16 р. у справі № 918/1444/15

за позовом Фізична особа - підприємець ОСОБА_4

до відповідача ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області

про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.02.2016 р. у справі № 918/1444/15 позов Фізичної особи підприємеця ОСОБА_5 до відповідача ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області про визнання договору укладеним задоволено частково.

Визнано укладеним ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 договір №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 в редакції ФОП ОСОБА_5, а саме з урахуванням пунктів 1.1., 2.1.6., 2.2.5, 2.2.12., 3.1., 4.1., викладених у протоколі розбіжностей від 20.10.2015 року. Визнано недійсним п. 2.1.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3, укладеного між ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 1218 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, у встановлений ч. 5 ст. 181 ГК України двадцятиденний строк відповідач, як сторона, яка одержала протокол розбіжностей, неврегульовані розбіжності до суду не передала, а тому на підставі п. 7 ст. 181 ГК України, пропозиції позивача вважаються прийнятими, і, відповідно, договір №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 є укладеним з протоколом розбіжностей позивача. Окрім того, судом першої інстанції на підставі п. 1 ст. 83 ГПК України, визнано недійсним пункт 2.1.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 в запропонованій позивачем редакції, а саме: "Відповідно до ст.190 ГК України на маршруті діють вільні ціни".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач - ОСОБА_2 комітет ОСОБА_3 міської ради Рівненської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівнеснкьої області від 17.02.2016 р. у справі № 918/1444/15 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції задоволив вимогу позивача щодо викладення пункту 3.1 в його редакції, а саме: «Перевізник додатково зобов'язується виконати інвестиційний проект - зобов'язання щодо оновлення парку транспортних засобів на маршрутах на період до 2020 року». На думку скаржника, місцевим господарським судом помилково взято до уваги документ названий позивачем інвестиційним проектом, оскільки він не підпадає під дане поняття та не відповідає ч. 3 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Окрім того, скаржник відзначає, що укладення Договору про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 строком на один рік є обґрунтованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства, а укладення Договору строком на п'ять років є прямим порушенням норми ч. 5 ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В апеляційній скарзі скаржник зауважує, що судом задоволено вимогу позивача щодо включення до Договору пункту 2.1.6 наступного змісту: «Замовник зобов'язується: - надати перевізнику, який здійснює пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованим тарифом, компенсацію відповідно до умов чинного законодавства», а також вимогу позивача щодо включення до Договору пункту 2.3 наступного змісту: «На підставі вищенаведеного замовлення щодо обсягів пільгових перевезень з Перевізником укладається Договір на відшкодування вартості проїзду за перевезення пільгових категорій громадян протягом 10 (десяти) днів з дня підписання даного договору». Скаржник вважає, що суд задоволив зазначені вимоги безпідставно, оскільки в протоколі розбіжностей щодо внесення пункту 2.1.6 позивач не зазначив розміру компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів, механізм їх виплати.

Скаржник відзначає, що судом задоволено вимогу позивача щодо включення до Договору пункту 2.3 наступного змісту: «На підставі вищенаведеного замовлення щодо обсягів пільгових перевезень з перевізником укладається Договір на відшкодування вартості проїзду за перевезення пільгових категорій громадян протягом 10 (десяти) днів з дня підписання даного договору». Задоволивши дану вимогу, суд порушив норми ч. 1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки чинним законодавством не передбачено укладання окремого договору відшкодування вартості проїзду за перевезення пільгових категорій населення.

Окрім того, скаржник звертає увагу суду на те, що звернення до суду з позовом про затвердження договору як способу захисту порушеного права не передбачено Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими законами України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Представник позивача в судове засідання 06.04.2016 року не зявився, однак, 05.04.2016 р. на адресу суду електронними засобами зв'язку надіслав клопотання про відкладення розглдяу справи, в якому позивач просить відкласти розгляд справи у зв'язку із необхідністю укладення угоди з адвокатом (юристом) для підготовки та подачі відзиву на апеляційну скаргу, яке відхилене колегією суддів з огляду на таке.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 р. про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначено на власний розсуд та явка сторін обов'язковою не визнавалася, а тому неявка позивача в судове засідання не є перешкодою для вирішення спору без участі позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.04.2016 р. підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити. Заперечила щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представника позивача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача - ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, на дотримання вимог Закону України Про автомобільний транспорт та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081, виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради 03.04.2014 року було ухвалено рішення №55 Про організацію проведення конкурсу з визначення робочого органу-підприємства (організації) для організації забезпечення роботи конкурсного комітету з підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в м.Кузнецовськ (а.с. 54-57).

03.05.2014 року в газеті Володимирецький вісник було розміщено оголошення про проведення конкурсу з визначення робочого органу-підприємства (організації) для організації забезпечення роботи конкурсного комітету з підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в м.Кузнецовськ. Термін подачі документів згідно зазначеного оголошення було визначено з 05.05.2014 по 04.06.2014 року. Оскільки протягом цього терміну не було подано жодної заявки на конкурс з визначення робочого органу-підприємства (організації) для організації забезпечення роботи конкурсного комітету з підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в м.Кузнецовськ, з врахуванням норм Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради рішенням від 21.08.2015 №185, було затверджено конкурсний комітет з визначення автомобільного транспорту перевізника на міських автобусних маршрутах загального користування в м. Кузнецовськ (а.с. 71).

29.04.2014 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради ухвалено рішення №76 Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 27.02.2012 №24 Про затвердження Регламенту проведення конкурсу з визначення автомобільних перевізників на міських маршрутах загального користування в м.Кузнецовськ, згідно якого Регламент проведення конкурсу з визначення автомобільних перевізників на міських маршрутах загального користування в м.Кузнецовськ викладено в новій редакції. Даний регламент визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування і є обовязковим для виконання виконавчим комітетом, робочим органом, конкурсним комітетом та автомобільними перевізниками (а.с. 59-69).

Відповідно до Закону України Про автомобільний транспорт, Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081, в газеті Вітрина міста 13.08.2015 року (№50) було розміщено оголошення про проведення конкурсу з визначення автомобільного перевізника на перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в місті ОСОБА_3, вищевказаний конкурс оголошено виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради з визначення перевізника на маршрутах №№1. 2, 3, 4, 4А, 5. Пунктом 3 оголошення визначено умови конкурсу (а.с. 72-73).

Документи на конкурс було подано одним кандидатом - фізичною особою- підприємцем ОСОБА_5.

29.09.2015 року відбулося засідання конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в місті ОСОБА_3, на якому вирішено визнати переможцем на міських автобусних маршрутах загального користування в місті ОСОБА_3 ОСОБА_5 та укласти договір на перевезення пасажирів по міським маршрутам з перевізником ОСОБА_5 строком на один рік, що підтверджується протоколом засідання конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в місті ОСОБА_3 (а.с. 17-19).

12.10.2015 року відповідно до протоколу засідання конкурсного комітету з визначення автомобільного перевізника з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в місті ОСОБА_3 від 29.09.2015 року, п. 51 постанови Кабінету міністрів України від 03.12.2008 №1081 Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, розпорядженням міського голови №315-р Про введення в дію рішення конкурсного комітету від 29 вересня 2015 року введено в дію рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу з визначення автомобільного перевізника з перевезення пасажирів на міських автобусах загального користування в місті ОСОБА_3 перевізника ОСОБА_5 (а.с. 16).

На підставі Закону України Про автомобільний транспорт, інших нормативних актів, що регулюють процеси перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах та Протоколу засідання конкурсного комітету з організації та проведення конкурсів на перевезення пасажирів від 29.09.2015, виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області підготовлено Договір про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 № 194-10/15 від 20.10.2015 р. (далі - Договір) та направлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 для ознайомлення та підписання (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник (ОСОБА_2 комітет ОСОБА_3 міської ради Рівненської області) надає право, а перевізник (фізична особа-підприємець ОСОБА_4І.) бере на себе зобовязання на здійснення перевезень пасажирів на регулярних маршрутах на період щ 22 жовтня 2015 р. по 22 жовтня 2016 р.

Згідно п. 2.1.1 Договору замовник затверджує розгляд руху маршруту; погоджує в установленому порядку і в межах, визначених законодавством, тарифи на міські пасажирські перевезення (п. 2.1.2), тощо.

Перевізник, у відповідності до умов розділу 2, зокрема, інформує пасажирів про назви зупинок (п.п. 2.2.5); забезпечує пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом (абзац. 11 п.п 2.2.11), тощо.

Перевізник додатково зобовязується виконати інвестиційний проект-зобовязання щодо оновлення парку транспортних засобів (п. 3.1). Цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 22 жовтня 2016 р., тобто протягом одного року (п. 4.1).

Останній підписав Договір з врахуванням Протоколу розбіжностей від 20.10.2015 року стосовно пунктів 1.1, 3.1, 4.1, 2.2.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 та доповненням п. 2.1.5, п. 2.1.6, п. 2.2.12 вказаного договору, а саме:

п. 1.1. викласти в наступній редакції після слова: на період з 22 жовтня 2015 року по 22 жовтня 2020 року;

доповнити п. 2.1.5. такого змісту: Відповідно до ст. 190 ГК України на маршруті діють вільні ціни;

доповнити п. 2.1.6. такого змісту: „Замовник" зобов'язується: - надати „Перевізнику" який здійснює пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифом, компенсацію відповідно до чинного законодавства";

доповнити п. 2.2.12 такого змісту: На підставі вищезазначеного замовлення, щодо обсягів пільгових перевезень з Перевізником укладається Договір на відшкодування вартості проїзду за перевезення пільгових категорій громадян протягом 10 (десяти) днів з дня підписання даного договору;

п. 2.2.5. Виключити;

п. 3.1. викласти в наступній редакції: Перевізник додатково зобов'язується виконати інвестиційний проект - зобов'язання щодо оновлення парку транспортних засобів на маршрутах на період до 2020 року;

п.4.1 викласти в наступній редакції: Цей Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 21 жовтня" 2020 року - тобто на протязі 5 (п'яти) років (а.с. 13).

Вказаний Протоколу розбіжностей від 20.10.2015 року до Договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 відповідач отримав 20.10.2015 року разом із супровідним листом №20-1/10-15 про що свідчить відмітка відповідача про отримання на супровідному листі позивача (а.с. 14).

Відповідач повернув позивачу протокол розбіжностей до Договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 не підписаним, що підтверджується листом ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області від 14.12.2015 р. (а.с. 99).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області із врахуванням заяви про доповнення та уточнення позовних вимог (а.с. 89), в якому просить визнати договір №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 укладеним ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, виклавши спірні пункти та доповнення до вказаного договору в його редакції.

Порядок укладання договорів визначений статтями 179 - 188 Господарського кодексу України, далі - ГК України.

Згідно частини 1 статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

В силу частини 3 статті 179 цього Кодексу укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Згідно частини 9 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють у межах своїх повноважень контроль за дотриманням законодавства у сфері автомобільного транспорту на відповідній території.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" забезпечення організації пасажирських перевезень, зокрема, на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно частини 1 статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п'яти років.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі Закону України Про автомобільний транспорт, інших нормативних актів, що регулюють процеси перевезення пасажирів на регулярних автобусних маршрутах та Протоколу засідання конкурсного комітету з організації та проведення конкурсів на перевезення пасажирів від 29.09.2015, виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області було підготовлено Договір про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 № 194-10/15 від 20.10.2015 р. та направлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 для ознайомлення та підписання (а.с. 9-12).

В свою чергу, при розгляді проекту договору у позивача виникли заперечення щодо окремих їх умов, викладених у пунктах: 1.1, 3.1, 4.1, 2.2.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 та доповненням п. 2.1.5, п. 2.1.6, п. 2.2.12 вказаного договору, а тому позивач підписав зазначений договір з протоколом розбіжностей, який надіслав на адресу відповідача (а.с. 13-14).

Згідно ч. 5 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідач, у встановлений ч. 5 ст. 181 ГК України двадцятиденний строк, як сторона, яка одержала протокол розбіжностей, неврегульовані розбіжності до суду не передала.

За приписами ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

В даному випадку згідно частини 1 статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Як вбачається з матеріалів справи, Протокол розбіжностей від 20.10.2015 року до Договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 відповідач отримав 20.10.2015 року разом із супровідним листом №20-1/10-15 позивача, про що свідчить відмітка відповідача про отримання на супровідному листі позивача (а.с. 14).

Відповідач повернув позивачу протокол розбіжностей до Договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 не підписаним, що підтверджується листом ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області від 14.12.2015 р. (а.с. 99).

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у встановлений ч. 5 ст. 181 ГК України двадцятиденний строк відповідач, як сторона, яка одержала протокол розбіжностей, неврегульовані розбіжності до суду не передала.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області не надано належних доказів звернення до суду з метою врегулювання спору щодо протоколу розбіжностей по умовах Договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 р. про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3, а тому пропозиції позивача, викладені у протоколі розбіжностей, вважаються прийнятими, а Договір №194-10/15 від 20 жовтня 2015 р. про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 - укладеним в редакції позивача, з урахуванням пропозицій Фізичної особи підприємця ОСОБА_5, викладених у протоколі розбіжностей від 20 жовтня 2015 р.

Щодо доповнення пунктом 2.1.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 в запропонованій позивачем редакції, а саме: "Відповідно до ст.190 ГК України на маршруті діють вільні ціни", то судова колегія відзначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 190 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Згідно п. 1 ст. 191 цього ж Кодексу державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Підпунктом 2 пункту а) ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" зазначено, що до відання виконавчих органів місцевих рад належать повноваження щодо встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої' води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Таким чином, встановлення тарифів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 можливе лише шляхом ухвалення відповідного акту органу місцевого самоврядування, а саме - рішення виконавчого комітету (ст. 59 Закону).

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визнання недійсним на підставі п. 1 ст. 83 ГПК України пункту 2.1.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 в запропонованій позивачем редакції, а саме: "Відповідно до ст.190 ГК України на маршруті діють вільні ціни", оскільки предметом спору у даній справі є визнання договору укладеним в редакції позивача з мотивів визнання в силу закону прийнятими його пропозицій через невиконання відповідачем умови статті 181 ГК України щодо передачі неврегульованих умов договору на розгляд суду.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції передчасно вийшов за межі позовних вимог та визнав недійсним пропозицію щодо доповнення умов договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3, укладеного між ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 пунктом 2.1.5 вказаного змісту.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що п. 3 резолютивної частини рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2016 р. у справі № 918/1444/15, а саме: "Визнати недійсним п. 2.1.5 договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3, укладеного між ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5" слід скасувати та відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Згідно ч. 3 ст. 84 ГПК України та п. 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" (із змінами і доповненнями) № 6 від 23.03.2012 р. у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Однак, пункт 2 рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2016 р. у справі № 918/1444/15, а саме: "Визнати укладеним ОСОБА_2 комітетом ОСОБА_3 міської ради Рівненської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 договір №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 в редакції ФОП ОСОБА_5, а саме з урахуванням пунктів 1.1, 2.1.6, 2.2.5, 2.2.12, 3.1, 4.1, викладених у протоколі розбіжностей від 20.10.2015 року", не відповідає вимогам ч. 3 ст. 84 ГПК України та п. 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р., а тому пункт 2 рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2016 р. слід змінити.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що звернення до суду з позовом про затвердження договору як способу захисту порушеного права не передбачено Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими законами України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до якого кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

В силу положень ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" завданням суду при здійсненні правосуддя є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 20 Господарського Кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судовий захист порушеного права чи інтересу повинен відповідати змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням тобто повинен бути ефективним.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати укладеним договір про перевезення пасажирів в його редакції, а тому предметом позову в даному випадку є вимога про установлення господарських правовідносин, а відтак позивачем обрано спосіб захисту своїх прав і законних інтересів який передбачено законом.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України на відповідача покладаються судові витрати, так як спір виник внаслідок його неправильних дій.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_2 комітету ОСОБА_3 міської ради Рівненської області задоволити частково.

2.Пункт 2 рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2016 р. у справі № 918/1444/15 змінити, виклавши в наступній редакції:

Вважати договір №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3 в редакції Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 укладеним в редакції позивача, з урахуванням умов договору, викладених у протоколі розбіжностей від 20.10.2015 року, а саме:

п. 1.1. викласти в наступній редакції після слова: на період з 22 жовтня 2015 року по 22 жовтня 2020 року;

доповнити п. 2.1.6. такого змісту: „Замовник" зобов'язується: - надати „Перевізнику" який здійснює пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифом, компенсацію відповідно до чинного законодавства";

доповнити п. 2.2.12 такого змісту: На підставі вищезазначеного замовлення, щодо обсягів пільгових перевезень з Перевізником укладається Договір на відшкодування вартості проїзду за перевезення пільгових категорій громадян протягом 10 (десяти) днів з дня підписання даного договору;

п. 2.2.5. Виключити;

п. 3.1. викласти в наступній редакції: Перевізник додатково зобов'язується виконати інвестиційний проект - зобов'язання щодо оновлення парку транспортних засобів на маршрутах на період до 2020 року;

п.4.1 викласти в наступній редакції: Цей Договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 21 жовтня" 2020 року - тобто на протязі 5 (п'яти) років.

Пункт 3 рішення господарського суду Рівненської області від 17.02.2016 р. у справі № 918/1444/15 скасувати, прийняти в цій частині нове:

В частині позовних вимог про визнання укладеним договору №194-10/15 від 20 жовтня 2015 року про перевезення пасажирів автомобільним транспортом по міських маршрутах міста ОСОБА_3, шляхом доповнення його п. 2.1.5 такого змісту: "Відповідно до ст. 190 ГК України на маршруті діють вільні ціни", відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

4. Справу № 918/1444/15 повернути до господарського суду Рівненської області

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Грязнов В.В.