РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2016Справа №910/5026/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова

компанія «ОРАНТА»

До Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова

компанія»

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача

ОСОБА_1

про стягнення 3734,03 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Павлюк О.В.- по дов.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення 3734,03 грн. страхового відшкодування, виплаченого заявником страхувальнику за договором №924631 від 03.07.2012р. добровільного страхування наземного транспорту.

Ухвалою від 24.03.2016р. було порушено провадження по справі №910/5026/16 та призначено її розгляд на 08.04.2016р. Одночасно, ухвалою від 24.03.2016р. залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1.

Представником позивача 08.04.2016р. через канцелярію господарського суду подано клопотання про доручення доказів до матеріалів справи. Яке судом розглянуто та задоволено.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 08.04.2016р. не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України , зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач та третя особа не з'явились у судове засідання 08.04.2016р., справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні 08.04.2016р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2013р. у місті Вишневе Києво-Святошинського району, по вул.Київська, 11 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Ford Sierra, реєстраційний номер НОМЕР_1, керування яким здійснював ОСОБА_1 та 2. Opel, державний номер НОМЕР_2, керування яким здійснював ОСОБА_3.

Згідно постанови від 20.05.2013р. Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/4440/13-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля Ford Sierra, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 вимог п.п.13.1, 2.10 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до договору №924631 від 03.07.2012р. добровільного страхування транспортного засобу страховиком майнових інтересів власника транспортного засобу Opel, державний номер НОМЕР_2, пов'язаних з володінням та користування транспортним засобом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

14.05.2013р. ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» з заявою про настання страхового випадку. У вказаній заяві страхувальник виплатити страхове відшкодування готівкою через Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до наявного в матеріалах справи протоколу огляду транспортного засобу б/н від 17.05.2013р. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.05.2013р. автомобілю Opel, державний номер НОМЕР_2 було завдано наступні пошкодження: бампер задній, панель бокова права, двері задні праві, молдінг двері передньої і задньої правої.

Згідно звіту №АА1009ЕР_21.05-4 від 21.05.2013р. про оцінку колісного транспортного засобу Opel, державний номер НОМЕР_2, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Opel, державний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.05.2013р., становить 5962,05 грн.

05.06.2014р. представниками Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування та складено страховий акт №СТО-13-6208/1, відповідно до змісту якого страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками настання 12.05.2013р. страхового випадку, страхового відшкодування в розмірі 4734,03 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №45311 від 26.07.2013р. Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 4734,03 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 Постанови №6 від 27.03.1992р. Пленуму Верховного Суду України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу Ford Sierra, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ9038663.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що ліміт відповідальності страховика за полісом №АВ9038663 складає 50000 грн. (по майну), а розмір франшизи - 1000 грн.

Судом прийнято до уваги, що при розрахунку позовних вимог позивачем було вирахувано розмір франшизи, що передбачений полісом №АВ9038663.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 3734, 03 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м.Київ, Вул.Борщагівська, буд.145, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д, ) страхове відшкодування в сумі 3734, 03 грн. грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

13.04.2016

Суддя О.М. Спичак