РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016Справа №910/32463/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Панорамабуд"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Ружицький І.Г. - за довіреністю від 19.08.2015 року;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2015 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Дарницький завод ЗБК" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Панорамабуд" (відповідач) про стягнення 106 823,47 грн. основного боргу, 31 660,72 грн. пені, 11 721,31 грн. 15% річних, 17 083,52 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за Договором поставки № 210 від 06.08.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/32463/15. Розгляд справи призначено на 25.01.2016 року.

В судове засідання, призначене на 25.01.2016 року, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав усні пояснення, відповів на запитання суду та подав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 10.02.2016 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дарницький завод ЗБК» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Панорамабуд» (покупець) укладено Договір поставки № 210 (надалі - Договір або Договір поставки) згідно з п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язується у встановлений строк передати у власність покупця товар для його використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити постачальнику за нього грошові кошти. Товар, що поставляється за договором, визначено у прайсі (прейскуранті) постачальника та належить до його загального асортименту виробів, а саме - залізобетонні вироби та товарний бетон.

Пунктом 3.1. Договору сторонами погоджено, що поставка товару відбувається на умовах попередньої оплати ціни товару.

Відповідно до п. 7.15. Договору поставки якщо поставка товару відбулась на умовах відстрочення платежу, покупець отримав товар, але не розрахувався за нього з постачальником у визначені договором строки, то в цьому випадку покупець зобов'язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов'язання за кожен день прострочки інфляційні та штраф у вигляді 15% річних від простроченої суми.

На виконання умов Договору поставки позивачем поставлено відповідачу товар на суми 5 954,64 грн. та 110 348,64 грн., що підтверджується накладними № 2795 від 24.02.2015 року та № 2990 від 28.02.2015 року відповідно.

Відповідачем було частково сплачено вартість поставленого товару на суму 9 479,81 грн., що підтверджується випискою по рахунку.

Позивач стверджує, що через неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 210 від 06.08.2014 року щодо сплати вартості поставленого товару, у останнього виникло зобов'язання оплатити 106 823,47 грн., 31 660,72 грн. пені, 11 721,31 грн. 15% річних, 17 083,52 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, поставив відповідачеві товар, проте останнім зобов'язання щодо оплати такого товару порушено, у зв'язку із чим станом на день розгляду спору заборгованість відповідача складає 106 823,47 грн. ((5 954,64 грн. + 110 348,64 грн.) - 9 479,81 грн.).

Враховуючи те, що строк оплати вартості товару відповідно до умов Договору настав, приймаючи до уваги, те що доказів оплати товару у більшому розмірі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з останнього на користь позивача заборгованість за Договором поставки № 210 від 06.08.2014 року в розмірі 106 823,47 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 31 660,72 грн. пені, 11 721,31 грн. 15% річних, 17 083,52 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд, з урахуванням умов Договору, фактичних обставин справи, часткової оплати товару, дійшов висновку про правильність такого розрахунку, у зв'язку із чим за період з 16.03.2015 року по 07.12.2015 року з відповідача підлягають стягненню 11 721,31 грн. 15% річних та 17 083,52 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем, з урахуванням п. 3.1. Договору, суд дійшов висновку, що обґрунтований період нарахування штрафної санкції - з 01.03.2015 року по 01.09.2015 року, проте арифметично розрахунок позивача є правильним, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 31 660,72 грн. за період з 01.03.2015 по 01.09.2015 року.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Панорамабуд» (01004, м. Київ, вулиця Пушкінська, будинок 34, офіс 2, ідентифікаційний код 39210418) на користь Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» (02093. м. Київ. вул. Бориспільська, 11, ідентифікаційний код 01373298), грошові кошти: 106 823,47 грн. (сто шість тисяч вісімсот двадцять три гривні 47 копійок) основного боргу, 31 660,72 грн. (тридцять одна тисяча шістсот шістдесят гривень 72 копійки) пені, 11 721,31 грн. (одинадцять тисяч сімсот двадцять одна гривня 31 копійка) 15% річних, 17 083,52 грн. (сімнадцять тисяч вісімдесят три гривні 52 копійки) інфляційних втрат та 2 509,34 грн. (дві тисячі п'ятсот дев'ять гривень 34 копійки) судового збору. Видати наказ.

3. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 911/32463/15.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 09.03.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало