ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 911/307/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Дочірнього підприємства «Бест-Альтернатива», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп», м.Ірпінь

про стягнення 197670,41 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «Бест-Альтернатива» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (далі відповідач) про стягнення 197670,41 грн.

Провадження у справі №911/307/16 порушено відповідно до ухвали суду від 01.02.2016 року та призначено справу до розгляду на 16.02.2016 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 16.02.2016 року не зявився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.02.2016 року подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує. Розгляд справи відкладався на 01.03.2016 року.

У судовому засіданні 01.03.2016 року оголошено перерву до 15.03.2016 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.03.2016 року подав додаткові поясненням.

Крім того, представником відповідача у судовому засіданні 15.03.2016 року подано клопотання про продовження строків розгляду справи №911/307/16 у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Ухвалою суду від 15.03.2016 року продовжено срок розгляду спору та відкладено розгляд справи на 05.04.2016 року.

В судовому засіданні 05.04.2016 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 01.09.2014 року між ДП «Бест Альтернатива» та ТОВ «Астерс Груп» було укладено Договір № 11027323 (далі Договір).

Згідно з п.1.1. Договору ДП «Бест Альтернатива» (Постачальник) зобов'язалось поставити товар в строки та на умовах обумовлених даним договором, а ТОВ «Астерс Груп» (Покупець) зобовязувалось прийняти та оплатити даний товар.

Відповідно до п. 7.9. Договору № 11027323 оплата здійснюється кожні тридцять днів після реалізації товару.

Позивач зазначив та надав докази, що за період з 09.04.2015 року по 02.07.2015 року ним було поставлено та прийнято відповідачем, але не оплачено товар на загальну суму 181915,57 грн., що підтверджується видатковими накладними: №814 від 09.04.15 на суму 180283,44 грн.; № 863 від 16.04.15 на суму 7941,84 грн.; №916 від 23.04.15 на суму 20852,64 грн.; № 978 від 30.04:15 на суму 5235,12 грн.; № 1018 від 07.05.15 на суму 6641,04 грн.; № 1065 від 14.05.15 на суму 7344,96 грн.; №1117 від 21.05.15 на суму 2913,84 грн.; № 1173 від 28.05.15 від 7302,96 грн.; № 1228 від 04.06.15 на суму 4782,48 грн.; № 1290 від 11.06.15 на суму 4117,20 грн.; № 1351 від 18.06.15 на суму 5653,92 грн.; № 1404 від 25.06.15 на суму 5531,52 грн.; № 1405 від 25.06.15 на суму 12358,80 грн.; № 1453 від 02.07.15 на суму 3003,84 грн.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання з оплати товару, позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 12552,17 грн. інфляційних та 3202,67 грн.3% річних.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, посилаючись на недоліки складення видаткових накладних. Однак, оскільки видаткові накладні містять інформацію, необхідну для встановлення фактичного виконання зобовязання, решта недоліків не спростовує відповідного факту.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Щодо посилання відповідача на ненастання строку виконання зобовязання з оплати поставленого товару, оплата якого умовами Договору ставиться в залежність від факту його реалізації, суд зазначає, що умовами Договору не визначено механізму встановлення факту реалізації товару, тому передбачений п. 7.9. Договору строк оплати не вважається встановленим.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи, що умовами Договору не встановлений інший строк оплати товару, зобовязання з оплати отриманого товару настає у відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України після його отримання.

При цьому, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фіксують факт здійснення господарської операції і є підставою виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За таких обставин, враховуючи те, що строк оплати товару та механізм його визначення умовами Договору належним чином не визначено, господарський суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, тобто, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором є таким, що настав.

Зазначена позиція кореспондується з позицією, викладеною в пункті 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача в сумі 181915,57 грн., що відповідачем не спростовано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні у відповідності до вимог чинного законодавства на суму заборгованості за фактичний період прострочення, існування якої відповідачем не спростовано.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо наявності заборгованості відповідача та фактів прострочення платежів, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Витрати про сплаті судового збору у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерс Груп» (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 16, к. 6, код 35995595) на користь Дочірнього підприємства «Бест Альтернатива» (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 13, код 24583590) 181915,57 грн. основного боргу, 12552,17 грн. інфляційних, 3202,67 грн. 3% річних та 2965,06 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 12.04.2016 р.