КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа№ 910/27799/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Костильов В.А.

від відповідача - Медвєдніков А.О., Абдуллаєв Х.Г.

від третьої особи - Коломієць В.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства "Київський метрополітен" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 (Суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Приватного підприємства "Ельбрус»

треті особи, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, КП «Київський метрополітен» звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ПП «Ельбрус» про виселення та стягнення заборгованості по орендній платі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 по справі № 910/27799/15 скасувати в частині відмовлених в задоволені вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - головуючий суддя Шапран В.В., судді Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 22.03.2016.

Ухвалою суду від 22.03.2016 розгляд скарги був відкладений відповідно до ст. 77 ГПК України до 07.04.2016.

В судові засідання з`явилися представники сторін та надали усні пояснення стосовно заявленого позову та поданої апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

18.10.2011 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Приватним підприємством "ЕЛЬБРУС" (орендар) був укладений договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 239-У(Ор)-11.

Відповідно до умов договору орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 25.03.2010 № 459/3897 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (частину переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Орендаря, загальною площею 34,81 кв. м., згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ за адресою: місто Київ, станція метро "Тараса Шевченка".

Відповідно до п. 3.1 договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київської міської ради від 25.03.2010 № 459/3897 та методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київради від 28 вересня 2006 року № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої становив 281,65 грн. за 1 кв. м., що в цілому за об'єкт оренди станом на жовтень 2011 року складало 9804,17 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2 договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно із п. 9.1 договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до Рішення КМР від 25.03.2010 № 459/3897 діє з 18 жовтня 2011 року до 17 жовтня 2013 року

З пункту 4.14 договору вбачається, що орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14 в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п. 9.5 договору).

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що ПП «Ельбрус» продовжує використовувати орендоване приміщення після припинення дії договору про передачу в оренду майна комунальної власності територіальної громади міста Києва чим порушує права позивача та не сплачує кошти за користування майном.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог та не погоджуючись із постановленим рішенням судом першої інстанції, обґрунтовує свої заперечення тим, що договір є таким, що продовжив свою дію, оскільки їх не було належним чином повідомлено про припинення дії договору, а тому підстави для задоволення вимог відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частина 1 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживча річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що за актом приймання-передачі майна в оренду від 25.11.2011, який є невід'ємною частиною договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди. Акт підписано сторонами договору та скріплено відбитками їх печаток.

У відповідності до частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Згідно із п. 9.1 договору встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до Рішення КМР від 25.03.2010 № 459/3897 діє з 18 жовтня 2011 року до 17 жовтня 2013 року

Договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п. 9.5 договору).

З пункту 4.14 договору вбачається, що орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14 в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

У разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення (п. 7.5 договору).

18.10.2011 між сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору про передачу майна.

Відповідно до підпункту 8.5.6 договору, викладеного у вказаній додатковій угоді, у разі припинення дії договору орендар, звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро "Тараса Шевченка" в термін, визначений п. 4.14 договору, від своїх огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, орендодавець, самостійно на свій розсуд, розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Як вбачається з п. 5.4 договору, орендар після закінчення строку дії договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії договору за умови належного виконання своїх обов'язків за договором. Дозвіл на продовження строку оренди надає Київська міська рада.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 23 жовтня 2013 року надіслано відповідачеві лист № 11-03/1023, яким останнього повідомлено про те, що 17 жовтня 2013 року термін дії договору закінчився і продовжуватися автоматично не буде.

Також у вказаному листі зазначено, що орендарю необхідно в строк до 16.11.2013 повернути за актом приймання-передачі об`єкт оренди та вказано про те, що договір може бути продовженим на підставі відповідного рішення Київської міської ради та за умови відповідності розміщення об`єкта оренди вимогам пожежних та санітарних норм.

Факт направлення вказаного листа відповідачу підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи, а саме: копію рекомендованого повідомлення та копію конверта із зазначенням причини невручення адресату рекомендованого повідомлення та із відбитками печаток УДППЗ «Укрпошта», оригінали вказаних документів були надані для огляду в суді першої інстанції, як це вбачається із пояснень представника позивача та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Апелянт, заперечуючи проти отримання такого листа-повідомлення від позивача, зокрема зазначає, що на листі невірно зазначено прізвище отримувача як «Абдулаєв Х.Г» тоді як директором відповідача є «Абдуллаєв Х.Г.»

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, зважаючи на те, що лист позивачем направлявся на адресу ПП «Ельбрус», а помилка в написанні прізвища директора такого товариства не зазначає про невірного адресата такого листа.

Пленумом Вищого господарського суду України в абзаці 2 п. 1.7 постанови від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" надано такі роз'яснення, що в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним вимоги, він не позбавлений права подати докази неодержання такої вимоги кредитора (наприклад довідка підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

Так представника відповідача не було суду надано відповідних доказів неотримання рекомендованого повідомлення від позивача та не було спростовано доводи позивача щодо вказаного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений позивачем та в строки, обумовлені приписами ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» (протягом місяця після закінчення строку дії договору) про припинення договору оренди № 239-У(Ор)-11.

Крім того, за умовами договору (п. 9.3) та з урахуванням того, що об`єкт оренди є комунальним майном, підставою для продовження строку дії договору є відповідне рішення власника такого майна - Київської міської ради.

Проте, як вбачається із пояснень представника позивача та не було спростовано представником відповідача, Київська міська рада не приймала відповідного рішення про продовження строку дії договору оренди комунального майна № 239-У(Ор)-11.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що представником відповідач, при подачі відзиву на позовну заяву, до матеріалів справи долучався лист позивача від 13.11.2013 № 11-03/1113.

Відповідно до вказаного листа КП «Київський метрополітен» у відповідь на листи відповідача від 12.09.2013 щодо продовження строку дії договору оренди, зазначав, що він не може приймати рішення про продовження строку дії договору, оскільки вказане рішення приймається Департаментом комунальної власності міста Києва на підставі рішення постійно комісії Київради з питань власності і для розгляду вказаного питання відповідачу необхідно подати відповідні документи та заяву до Департаменту комунальної власності міста Києва.

Представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів звернення із відповідною заявою та пакетом документів до належної особи для вирішення питання продовження строку дії договору, а отже відсутні докази вчинення зацікавленою стороною (відповідачем, орендарем) всіх необхідних дій щодо продовження договору оренди комунального майна.

Спір між сторонами даної справи виник в результаті невиконання відповідачем вимог позивача, викладених у листі від 23.10.2013 № 11-03/1-23, та порушення умов договору, закріплених у підпункті 4.14, 7.5 та 8.5.6, тобто відповідачем не повернуто позивачеві об'єкт оренди після спливу строку дії договору за відповідним актом прийому-передачі.

Відповідно до ч. 1 ст 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Таким чином, виходячи з умов, передбачених у пунктах 4.14, 7.5 та 8.5.6 договору, та наведених вище норм права, відповідач був зобов'язаний звільнити об'єкт оренди від своїх огороджуючих конструкцій та передати цей об'єкт позивачеві у термін до 16 листопада 2013 року, включно, за відповідним актом.

В той же час відповідач, в порушення умов договору та норм чинного законодавства, належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо звільнення та передачі орендованого майна за договором про передачу майна комунальній власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду по акту приймання-передачі позивачу та продовжує використовувати майно позивача після закінчення дії строку дії договору для здійснення своєї господарської діяльності.

Підсумовуючи сукупність обставин даної справи і норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача з об'єкта оренди та зобов'язання останнього демонтувати його огороджувальні конструкції (кіоски) підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт порушення відповідачем умов договору, пов'язаних з поверненням позивачеві об'єкта оренди та звільненням об'єкта від огороджуючих конструкцій, позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному ст. 33 ГПК України, не спростовано.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідачем не надано доказів щодо вчинення ним дій спрямованих на передачу (повернення) орендованого майна орендодавцеві та не надано доказів наявності у нього законного права на використання орендованого приміщення в подальшому.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як наслідок, задоволенню підлягає вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджуючі конструкції в строк 10 (десяти) календарних днів з дати набрання рішення законної сили, за адресою: м. Київ, ст. метро «Тараса Шевченка», частина переходу.

Таким чином, зважаючи на все вище зазначене, а також на докази, надані позивачем на підтвердження та обґрунтування своїх вимог щодо наявності підстав для виселення відповідача та зобов`язання повернення об`єкту оренди, колегія суддів зазначає про неправомірність висновку місцевого суду та безпідставність відмови у задоволені вказаних позовних вимог, а тому оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, позивачем заявлялася вимога про стягнення з відповідача за час неповернення орендованого приміщення коштів по орендній платі, пеню та 3 % річних за прострочення сплати орендної плати.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України). Аналогічна норма встановлена у частині 1 статті 19 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням наведених норм та умов договору, встановлених пунктами 3.5, 3.6 і 4.14, відповідач зобов'язаний до моменту повернення позивачеві об'єкта оренди сплачувати орендну плату кожного місяця до 10 числа, включно, за той місяць, у якому об'єкт оренди перебуває у користуванні відповідача.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення орендної плати, в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення з указаним позовом до суду складала 20 873,55 грн.

В той же час, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, у судових засіданнях 19.01.2016 та 26.01.2016 представником відповідача було долучено до матеріалів справи копії платіжного доручення № 01 від 15.01.2016 на суму 16000 грн. та № 02 від 25.01.2016 на суму 5000 грн., дослідивши які, суд прийшов до висновку про погашення відповідачем основного боргу перед позивачем за договором оренди.

Стаття 80 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд припиняє провадження у справі.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Надані відповідачем докази свідчать про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 20 873,55 грн., що у відповідності до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою припинення провадження у справі в цій частині.

Оскільки відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Розглядаючи спір в частині заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача пені та 3 % річних суд виходить з такого.

Положенням ч. 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Приписом ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Аналогічні положення містить стаття 230 Господарського кодексу України.

Також договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених норм права, пеня може бути стягнута лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Так, сторонами у п. 6.2 договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Однак, згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Аналогічні положення містить ст. 631 ЦК України.

Виходячи з умов, визначених у пунктах 9.1 та 9.5 договору, та приписів законодавства, дія договору припинилася з 17 жовтня 2013 року.

Як встановлено судом, пеня позивачем нарахована за прострочення грошового зобов'язання у спірний період (за квітень 2015 року по листопад 2015 року з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), а саме: нарахована за період часу користування об'єктом оренди без здійснення орендної оплати.

Тобто, пеня позивачем нарахована після припинення дії договору.

Враховуючи наведені обставини справи і норми права, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що забезпечене неустойкою (у вигляді пені) виконання відповідачем основного грошового зобов'язання припинилося у зв'язку із припиненням дії договору, а тому відсутні підстави для застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з відповідача пені за прострочення ним сплати орендної плати за користування об'єктом оренди після припинення дії договору.

Іншої угоди, якою б було забезпечено неустойкою виконання відповідачем грошового зобов'язання після припинення дії договору сторонами спору суду не надано.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 57/128 від 02.07.2014.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідача пені в сумі 1765,97 грн. неправомірно було задоволено Господарським судом міста Києва до стягнення, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Щодо нарахування позивачем 3% річних за прострочення сплати відповідачем орендної плати, колегія суддів зазначає, що частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, як встановлено вище, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому наявні підстави для застосування до нього відповідальності шляхом стягнення з відповідача 3 % річних.

Колегія суддів, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, наданого позивачем та здійснено судом першої інстанції, приходить до висновку, що місцевим судом правомірно задоволена вимога про стягнення 3% річних в розмірі 377,94 грн.

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має права скасувати рішення повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Київський метрополітен" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/27799/15 підлягає скасуванню в частині.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Київський метрополітен" підлягає задоволенню, судові витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" - задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/27799/15 - скасувати частково. Пункт 1 та 2 рішення залишити без змін.

В іншій частині резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

«Висилити Приватне підприємство «Ельбрус» (03124, м. Київ, вул. Радіщева, 3, ) з орендованого нерухомого майна, частини переходу, визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) ПП «Ельбрус», згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ, яке знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро "Тараса Шевченка" частина переходу, загальною площею 34,81 кв.м.

Зобов'язати Приватне підприємство «Ельбрус» (03124, м. Київ, вул. Радіщева, 3, ) у строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасову огороджувальну конструкцію, що належить Приватному підприємству «Ельбрус», та знаходиться за адресою: м. Київ, станція метро "Тараса Шевченка», частина переходу загальною площею 34,81 кв.м., згідно з викопіюванням зі Схем тимчасового розташування МАФ.

Стягнути з Приватного підприємства "Ельбрус" (інд. 03124, м. Київ, вул. Радіщева, 3, ) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, 35, ) 377,94 грн. 3% річних та судового збору в розмірі 3560,55 грн.

В стягненні пені в розмірі 1 765,97 грн. - відмовити.»

Стягнути з Приватного підприємства "Ельбрус" (інд. 03124, м. Київ, вул. Радіщева, 3, ) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, 35, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4019,40 грн.

Видати судові накази. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва

Матеріали справи № 910/27799/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов