ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа № 911/488/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/488/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОМО»,

м. Тернопіль

до Підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг у

м. Броварах», м. Бровари Київської області

про стягнення 337199,95 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 05.01.2016;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ОМО» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг у м. Броварах» (відповідач) про стягнення 337199,95 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № 18-04 від 18.04.2013 в частині своєчасної оплати отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 165581,96 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховано 82936,15 грн. пені, 81750,15 грн. інфляційних втрат та 6931,69 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 18.02.2016 порушено провадження у справі № 911/488/16 (суддя Третьякова О.О.) та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2016 та ухвали суду від 14.03.2016 справу № 911/488/16 прийнято до провадження суддею Христенко О.О.

В судовому засіданні 15.03.2016 представником позивача частково надані документи, витребувані судом, а також клопотання про відкладення розгляду справи, з метою повного виконання позивачем ухвали суду від 18.02.2016 та надання всіх витребуваних доказів у справі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив,відзив на позов до суду не надіслав.

Ухвалою суду від 15.03.2016 розгляд справи, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладено.

30.03.2016 через канцелярію суду позивачем надані додаткові докази у справі та уточнення позовних вимог, в яких позивач збільшуючи розмір позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 165581,96 грн. заборгованості 71709,62 грн. пені, 93529,48 грн. інфляційних втрат та 7738,76 грн. 3 % річних.

Представник відповідача в судове засідання 30.03.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу. Вимоги ухвали суду від 15.03.2016 відповідач повторно не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2013 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений Договір поставки № 18-04, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.3, 1.5, 2.8 якого постачальник взяв на себе обовязок поставляти товар, найменування, асортимент, та ціна якого визначаються у специфікації, яка є невідємною частиною договору, а покупець в свою чергу зобовязався прийняти такий товар та оплатити його вартість. Зобовязання по поставці товару вважаються виконаними постачальником з моменту передачі товару та повного пакету товаросупроводжувальних документів покупцю.

Пунктом 6.5 договору визначено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 (сорока пяти) календарних днів з дати поставки товару за наявності рахунку постачальника та повного пакету документів. Датою оплати визнається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Умовами п. 11.1, 11.2, 11.3 договору визначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 16.04.2014 та до повного виконання сторонами прийнятих зобовязань. Якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору про його припинення, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах. Закінчення с року дії договору не звільняє сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, що мало місце під час його дії.

Так, позивач, належним чином та в повному обсязі виконував взяті на себе, згідно з умовами договору зобовязання, поставивши відповідачу в період з 09.12.2013 по 22.10.2014 товар, загальною вартістю 767148,60 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи, у кількості 98 штук, видаткові накладні.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 601566,64 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи копії платіжних доручень та виписки з особистого рахунку позивача, вартість товару в сумі 165581,96 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією від 06.11.2015, надіслання якої підтверджується наявним в матеріалах справи фіскальним чеком № 7219 від 11.11.2015, з вимогою сплатити вартість отриманого проте не оплаченого товару, в сумі 165581,96 грн.

Проте, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 15.03.2016 та 30.03.2016 не зявився, письмових пояснень чи доказів оплати товару не надав, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 18-04 від 18.04.2013 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 165581,96 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Також, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 7738,76 грн. 3 % річних та 93529,48 грн. інфляційних втрат, нараховані за період з 15.03.2014 по 30.03.2016 від сум заборгованості по кожній видатковій накладній окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми права, враховуючи, що розрахунок позивача, наявний в матеріалах справи, є арифметично вірним, суд приходить до висновку про задоволення зазначених вимог.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача 71709,62 грн. пені, нарахованої від сум заборгованості по кожній видатковій накладній окремо.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватись пенею (неустойка), що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Оскільки при вчинені правочину сторонами не встановлено в письмовій формі відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у вигляді пені за несвоєчасну оплату отриманого товару, з погодженням її розміру, позовні вимоги про стягнення з відповідача 71709,62 пені задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг у м. Броварах» (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Кутузова, 127, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОМО» (46000, АДРЕСА_1, ) 165 581 (сто шістдесят пять тисяч пятсот вісімдесят одну) грн. 96 коп. заборгованості, 7 738 (сім тисяч сімсот тридцять вісім) грн. 76 коп. 3 % річних, 93 529 (девяносто три тисячі пятсот двадцять девять) грн. 48 коп. інфляційних втрат та 3 986 (три тисячі девятсот вісімдесят шість) грн. 67 коп. судового збору.

3. Стягнути з підприємства споживчої кооперації «Укооппромторг у м. Броварах» (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Кутузова, 127, ) в дохід Державного бюджету України 15 (п'ятнадцять) грн. 76 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В частині позову про стягнення 71709,62 грн. пені відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 11.04.2016

Суддя О.О. Христенко