РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/1519/16

За позовом приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал»

до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 63 235, 23 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

від позивача - Остроуха М.В. за дов. № 24/12/15 від 24.12.15 р.;

від відповідача - Гурнік А.І. за дов. № 11 від 04.01.16 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал» до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 49 500,00 грн., пені в розмірі 13 735,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № ТР14-044/0357 від 20.05.2014 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Субару Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність водія транспортного засобу - «Дачія Логан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі полісу серії АІ/2986033 позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1519/16.

В судовому засіданні 01.03.2016 року оголошено перерву.

У судовому засіданні 22.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2014 року між приватним акціонерним товариством «Український Страховий Капітал» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № ТР14-044/0357 від 20.05.2014 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортними засобами марки «SUBARU FORESTER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та «NISSAN MICRA», державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

05.02.2015 року в м. Києві, на вул. Набережне шосе, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Дачія Логан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу «Субару Форестер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується постановою Печерського районного суду міста Києва від 06.03.2015 року у справі № 757/5195/15-п, якою ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до Рахунку на оплату по замовленню № 1609 від 25.02.2015 року, складеного ФОП ОСОБА_5 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «SUBARU FORESTER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 74 276, 00 грн.

Страховим актом № ТР/00/001-15/1 від 25.02.2015 р. пошкодження наземного транспорту «SUBARU FORESTER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати в якості страхового відшкодування 74 276, 00 грн.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.

З огляду на те, що п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоду про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, видатковим касовим ордером № 64 від 25.02.2015 р. згідно страхового акту № ТР/00/001-15/1 від 25.02.2015 р. позивачем було здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 6356, 85 грн., яка сплачена авансом ОСОБА_3; платіжним дорученням № 109 від 26.02.2015 р. згідно страхового акту № ТР/00/001-15/1 від 25.02.2015 р. позивачем було здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 30000, 00 грн., платіжним дорученням № 136 від 04.03.2015 р. згідно страхового акту № ТР/00/001-15/1 від 25.02.2015 р. позивачем було здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 32 849, 15 грн., платіжним дорученням № 186 від 19.03.2015 р. згідно страхового акту № ТР/00/001-15/1 від 25.02.2015 р. позивачем було здійснено виплату суми страхового відшкодування в розмірі 5070, 00 грн. на рахунок СТО.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Матеріалами справи та поясненнями сторін підтверджується, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля «Дачія Логан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/2986033, франшиза 500, 00 грн.

У зв'язку з тим, що цивільно-правову відповідальність осіб, які на законній підставі користуються автомобілем марки «Дачія Логан», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застраховано відповідачем на підставі полісу АІ/2986033, позивач здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику, то саме відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу в межах ліміту відповідальності.

Позивачем 06.04.2015 року було направлено відповідачу заяву (претензію) за вих. № 110 про виплату страхового відшкодування.

Відповідачем доказів сплати позивачу страхового відшкодування суду не надано.

Відповідно до ч. 2 п. 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За таких підстав, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи суму грошових коштів у розмірі 49 500, 00 грн. (50 000, 00 грн - 500 грн).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 49 500, 00 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 13 735, 23 грн., нарахованої позивачем на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Однак, положення п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки сторони є страховиками, а у вказаній нормі чітко йдеться обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в розмірі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 992 ЦК України та п. 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 13 735, 23 грн. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.01.2013 року у справі №5011-16/11067-2012.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 77, ) на користь приватного акціонерного товариства «Український страховий капітал» (03062, м. Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 67, ) 49 500 (сорок дев'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. та 1078 (тисячу сімдесят вісім) грн 69 коп - витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Суддя Л.М. Шкурдова

Повний текст рішення складено: 25.03.2016 р.