ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року Справа № 922/2696/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого
Алєєвої І.В. Рогач Л.І.
за участю представників:
позивача (прокуратури)Онуфрієнко М.В. - прокурор відділу Генеральної прокуратури України
відповідачівСупрун С.С. - довіреність від 14.03.2016 року
третьої особине з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора Харківської області
на постановувід 17.12.2015 р. Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 922/2696/15 господарського суду Харківської області
за позовомЗаступника прокурора Харківської області
до- Харківської міської ради; - Обслуговуючого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив" Дварім"; - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаДержавна інспекція сільського господарства в Харківській області
проскасування рішення, визнання недійсним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року Заступник прокурора Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив" Дварім" та Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області про:

- визнання незаконним та скасувати пункт 6 додатку до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" від 17.04.2013 р. №1094/13;

- визнання незаконним та скасувати пункт 6 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 03.07.2013 р. №1195/13;

- визнання недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Тузкової Ю.А. про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:001:0353 від 09.08.2013 р. №4885965;

- зобов'язання реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №2067834 від 09.08.2013 р.;

- зобов'язання ОК "Житлово-будівельний кооператив "Дварім" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:001:0353, про що скласти акт прийому - передачі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на порушення Харківською міською радою при прийнятті оскаржуваних рішень приписів статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

В письмових поясненнях на позов третя особа - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області підтримала позов повністю та просила провести розгляд справи без участі її представника. В зазначених поясненнях третя особа вказувала на те, що ОК "ЖБК "Дварім" не відповідає вимогам статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу в частині мети діяльності останнього, як житлово - будівельного кооперативу.

У запереченнях на позовну заяву відповідач - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції просила вирішити питання щодо припинення провадження в частині вимог до реєстраційної служби, а у разі незадоволення вказаного клопотання відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач зазначав, що позовні вимоги до реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, як суб'єкта владних повноважень, слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження в частині цих вимог слід припинити на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

26.05.2015 року Харківська міська рада подала до суду заяву про винесення ухвали, про залишення без розгляду позовної заяви на підставі частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України в задоволенні якої було відмовлено ухвалою господарського суду Харківської області від 25.06.2015 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач - Харківська міська рада просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги прокурора є необґрунтованими та безпідставними, а рішення Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" від 17.04.2013 р. №1094/13 є законним.

Відповідач зазначав про те, що в ході створення ОК "ЖБК "Дварім" неможливо було дотриматись процедури, передбаченої для створення житлово-будівельного кооперативу, відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 р. №186, у зв'язку з чим на його думку, необхідно було керуватись вимогами Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", як спеціальними законами. Крім того, відповідач вважав безпідставними твердження прокурора про те, що ОК "ЖБК "Дварім" є фактично обслуговуючим кооперативом, оскільки останній за напрямом діяльності є житлово-будівельним кооперативом.

При цьому, відповідач зауважував, що на момент створення ОК "ЖБК "Дварім" його засновники не повинні були стояти на відповідному обліку, як особи які потребують поліпшення житлових умов, а лише повинні бути підпадати під критерії осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.06.2015 (суддя О.В. Макаренко) у позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції встановивши недоведеність з боку прокурора порушень відповідачами норм чинного законодавства, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, дійшов висновку про те, що позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування п. 6 додатку до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" від 17.04.2013 р. №1094/13 і про визнання незаконним та скасування п. 6 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 03.07.2013 р. №1195/13 є неправомірними, необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог прокурора про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Тузкової Ю.А. про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:001:0353 від 09.08.2013 р. №4885965; про зобов'язання реєстраційної служби ХМУЮ Харківської області внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №2067834 від 09.08.2013 р.; про зобов'язання ОК "Житлово-будівельний кооператив "Дварім" передати, а Харківської міської ради прийняти земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:001:0353, про що скласти акт прийому - передачі, суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні, оскільки вони є похідними вимогами від вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення.

До того ж, суд першої інстанції зазначив, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження факту його звернення до 3-го відповідача з вимогою скасувати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та отримання відмови або ухилення від вчинення таких дій. За таких обставин суд вважав позовні вимоги прокурора до 3-го відповідача передчасними і такими, що суперечать приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

За апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області Харківський апеляційний господарський суд (судді: Л.І. Бородіна, Р.А. Гетьман, І.А. Шутенко) переглянувши рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2015 р. в апеляційному порядку, постановою від 17.12.2015 р. залишив його без змін.

Суд апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного провадження встановив, що ОК "ЖБК " Дварім" створено всупереч приписам статей 133, 135, 137 Житлового Кодексу УРСР та Примірного статуту ЖБК, які по відношенню до Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким було відмовлено у задоволені позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний прокурором спосіб захисту не забезпечить реального захисту порушеного права.

Заступник прокурора Харківської області подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.06.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 41, 116, 152 Земельного кодексу України, статей 16, 21, 378 Цивільного кодексу України, статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та статей 4-7, 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

ОК "ЖБК "Дварім" у запереченнях на касаційну скаргу та додаткових письмових доводах просить у задоволені касаційної скарги відмовити посилаючись на те, що прокурором не доведено неправомірність висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, відповідач зазначає, що скаржником не враховано приписи Постанови Верховної ради України від 12.09.1991р. №1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", якою встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу СРС з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. Таким чином, Житловий кодекс УРСР та Примірний статут житлово-будівельного кооперативу, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. №186, застосовуються в тій частині, що не суперечить Конституції та законам України.

Також вказує на те, що ОК "ЖБК "Дварім" створений після набуття чинності Закону України "Про кооперацію", яким право на створення ЖБК не пов'язано із наявністю потреб у поліпшенні житлових умов засновників/членів ЖБК.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні прокурора та представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, статут ОК "ЖБК "Дварім" затверджено рішенням загальних зборів засновників, оформлених протоколом від 18.02.2013 р., та 19.02.2013 р.

В подальшому реєстратором Харківської міської ради було проведено державну реєстрацію юридичної особи, номер запису 00055092 (том 1 а.с.49-60).

Пунктами 1.1, 1.5 Статуту ОК "ЖБК "Дварім" встановлено, що ОК «ЖБК «Дварім» в організаційно-правовій формі - обслуговуючого кооперативу, створений його засновниками на добровільних засадах, базуючись на нормах Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу УРСР, на підставі Закону України «Про кооперацію» та у відповідності із чинним законодавством України, на підставі рішення загальних зборів засновників. Засновниками кооперативу є громадяни: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Згідно із пунктом 3.1 Статуту кооператив організовується з метою забезпечення житлом (будівництво житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями (господарськими будівлями та спорудами) за власні кошти кооперативу, а або із залученням банківських кредитів, або позик, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Пунктом 5 Статуту визначений порядок набуття та припинення членства у кооперативі.

17.04.2013 Харківською міською радою прийнято рішення №1094/13 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів» (том 1 а.с.36).

Пунктом 6 додатку до рішення 23 сесії Харківської міської ради «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів» ОК «ЖБК «Дварім» встановлено надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 2га, яка належить територіальній громаді м. Харкова, (категорія земельної ділянки - житлова та громадська забудова, класифікація видів цільового призначення земель - для колективного житлового будівництва (02.02) для будівництва житлової забудови по Білгородському шосе, 34 та подальшої експлуатації об'єкту (том 1 а.с.37).

03.07.2013р. Харківською міською радою прийнято рішення №1195/13 «Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів», яким: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва об'єктів особам, зазначеним у додатках; надано особам, згідно з додатками, земельні ділянки; зобов'язано осіб, зазначених у додатках, у встановленому порядку: оформити право власності на земельну ділянку; оформити речові права на земельні ділянки; одержати вихідні дані для проектування об'єкту будівництва; розробити проектну документацію на будівництво об'єкта тощо (том 1 а.с.38).

Зокрема, згідно з пунктом 6.1 додатку 1 до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 03.07.2013р. №1195/13 «Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів» надано ОК "ЖБК "Дварім" у власність земельну ділянку (кадастровий номер :10:001:0353), яка належить територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 2,0000га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по Білгородському шосе, 34. Будівництво виконати до 31.12.2015року (том 1 а.с.38-42).

Державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку від 09.08.2013р. №7783176.

На підставі свідоцтва про право власності від 09.08.2013р. №7783176 державним реєстратором 09.08.2013р. прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав №2067834 на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0353, з цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови; для будівництва житлової забудови та подальшої експлуатації об'єкту, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків, Білгородське шосе, 34 (том 1 а.с.29).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, предметом спору у даній справі є вимоги Заступника прокурора Харківської області про:

- визнання незаконним та скасувати пункт 6 додатку до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" від 17.04.2013 р. №1094/13;

- визнання незаконним та скасувати пункт 6 додатку 1 до рішення сесії Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 03.07.2013 р. №1195/13;

- визнання недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Тузкової Ю.А.. про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:001:0353 від 09.08.2013 р. №4885965;

- зобов'язання реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №2067834 від 09.08.2013 р.;

- зобов'язання Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Дварім" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :10:001:0353, про що скласти акт прийому - передачі, з посиланнями на порушення приписів статті 41 Земельного кодексу України, статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Згідно статті 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Відповідно до статті 94 Господарського кодексу України, кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Статус житлово-будівельного кооперативу закріплено в Житловому кодексі Української РСР, порядок його створення, організації, порядок вступу до кооперативу, хто може бути членом кооперативу, статтями 133 та 137 якого встановлено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється, зокрема, цим Кодексом та Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу і зареєстрованого в установленому порядку. Громадяни, яких включено до затвердженого виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів списку осіб, що вступають до організовуваного житлово-будівельного кооперативу, вважаються членами цього кооперативу з дня реєстрації статуту, а громадяни, яких прийнято до діючого житлово-будівельного кооперативу, - з дня затвердження виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом до кооперативу (частини 5, 6 статті 137 Житлового кодексу).

Пунктами 1.1. та 2.1.1. Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів, а саме: забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, одно і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинків з надвірними будівлями, або котеджів з будівництва паркінгів, гаражів, спортивних, культурно-побутових і господарських приміщень за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинками кооперативу.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 134 Житлового кодексу Української РСР на облік бажаючих вступити до житлово-будівельного кооперативу беруться громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і потребують поліпшення житлових умов.

Порядок обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.

Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 05.06.1985 № 228 затверджено Правила обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу.

Відповідно до пункту 2 Правил обліку громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, кооперативний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Частиною 5 статті 7 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Згідно пункту 16 частини 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, житлово-будівельний кооператив має право одержати в установленому порядку в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва жилого будинку (будинків) та надвірних будівель.

Частиною. 1 статті 41 Земельного кодексу України встановлено, що житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичній особі для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.06.2014р. у справі №21-195а14).

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення апеляційного провадження судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОК "ЖБК " Дварім" було створено всупереч приписам статей 133, 135, 137 Житлового Кодексу УРСР (в редакції, чинній на момент прийняття спірних рішень) та Примірного статуту ЖБК, що в свою чергу унеможливлює передачу земельної ділянки безоплатно у власність, виходячи з приписів статті 41 Земельного кодексу України.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав, що обраний прокурором спосіб захисту не забезпечує реального захисту порушеного права, судом апеляційної інстанції було залишено поза увагою наступне.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

За приписами пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин 2 та 3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 Земельного кодексу України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 Цивільного кодексу України, статей 78, 116, 122 Земельного кодексу України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень. (Постанова Верховного Суду України від 16.01.2015 р. у справі №6-2510цс15).

Проте, здійснюючи судовий розгляд справи суди першої та апеляційної інстанції на вказане, з урахуванням наявних доказів у справі, уваги не звернули, та не встановили відповідні обставини стосовно правової природи спірного рішення Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 03.07.2013 р. №1195/13 та підстави виникнення цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю) у даних спірних правовідносинах.

За приписами процесуального законодавства рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова у даній справі підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 р. у справі № 922/2696/15 скасувати, справу направити на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л. Рогач