ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" квітня 2016 р.Справа № 922/514/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши матеріали справи

за позовом ТОВ "ОСОБА_2 Україна", м. Київ
до ТОВ "Аіко-Сервіс, ЛТД", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 1 540 347,60 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за дов. б/н від 31.07.15 року;

від відповідача: ОСОБА_4 за дов. б/н від 01.04.16 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аіко-Сервіс,ЛТД" про стягнення основного боргу та штрафних санкцій у загальній сумі 1 540 347,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору суборенди від 30.08.2012 року щодо вчасної та повної оплати орендних платежів. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 16.03.2016р. о 12:00 року.

Ухвалою суду від 16.03.2016р. у зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи було відкладено на 06.04.2016 о 14:20 год.

06.04.2016 р. від представника позивача до суду надійшло клопотання про забезпечення позову (вх.№11364) шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать відповідачу та знаходяться на розрахунковому рахунку №1 у ЦВ ПАТ "Марфін Банк" у м. Харкові.

Крім цього, 06.04.2016р. від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів за ініціативою суду (вх.№11374). Так, за змістом заяви про витребування доказів, відповідач просить суд витребувати у позивача докази направлення позивачем на його адресу копії позовної заяви разом з додатками, оскільки опис вкладення до листа, який знаходиться в матеріалах справи не підтверджує сам факт такого направлення.

У судовому засіданні 06.04.216р. представник позивача підтримав позовні вимоги та надане клопотання про забезпечення позову в порядку ст.66,67 ГПК України.

Представник відповідача проти позову та клопотання позивача про забезпечення позову заперечував, оскільки вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З приводу клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 65 Господарського процесуального України встановлено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках відповідні дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи суд має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Пунктом 1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 " Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" передбачено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК ( 1798-12 ), обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006р. № 01-8/2776, суд, при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

В своєму клопотанні, позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти, які належать відповідачу та знаходяться на розрахунковому рахунку №1 у ЦВ ПАТ "Марфін Банк" у м. Харкові.

В даному випадку позивачем не додано доказів того, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованим, а тому правових підстав для його задоволення немає.

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд, вважає за необхідним відмовити в задоволенні даного клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, згідно з положеннями ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, у відповідності до ч. 3 ст. 43 ГПК України господарський суд має створювати сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, в тому числі й шляхом витребування доказів на підставі поданого стороною або прокурором клопотання (ст. 38 ГПК України).

Разом з тим, за змістом системного аналізу приписів ст.ст. 43, 104 ГПК України з метою забезпечення законності та обґрунтованості судового рішення, на місцевий господарський суд покладено обов'язок всебічно та повно з'ясувати і дослідити обставини справи, що мають значення для її вирішення по суті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 104 ГПК України неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, є підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, суд, розглядаючи справу, має вживати заходів до всебічного й повного встановлення обставин спору, що не суперечить принципу змагальності, оскільки останній відображається в змісті процесуальних прав та обов'язків осіб, що беруть участь у справі та реалізується в сукупності з принципами рівності, диспозитивності та безпосередності, проте як суд наділяється в тому числі організаційно-розпорядчими повноваженнями, необхідними для здійснення ним функцій органу правосуддя та прийняття законних і обґрунтованих судових актів.

Зокрема, пунктом 4 ч. 1 ст. 65 ГПК України передбачено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя в ході підготовки справи до розгляду в необхідних випадках витребує від сторін, інших підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, їх посадових осіб документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Твердження відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази напралення позивачем на адресу відповідача копії позовної заяви разом з додатками, як це передбачає положення ст.56 ГПК України не відповідає дійсності та спростовується самими матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, листом з описом вкладення.

Відповідно до пунктів 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт, наданий в оригіналі або належним чином завірений.

Так, в матеріалах справи знаходиться опис вкладення до листа із зазначенням переліку та кількості документів, які підлягають відправленню на адресу відповідача - 61003, м.Харків, майдан Конституції, буд.14., на ім'я ТОВ "АІКО-СЕРВІС,ЛТД". Крім цього на описі вкладення є підпис працівника поштового зв'язку, відбиток календарного штемпеля та зазначений номер поштового відправлення.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що клопотання відповідач про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованим, а тому правових підстав для його задоволення немає.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає за необхідне відкласти розгляд справи .

На підставі викладеного ст.22, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання (вх. 285/16 від 04.02.2016 року) позивача про забезпечення позову - відмовити.

В задоволенні клопотання (вх. 11374 від 06.04.216 року) відповідача про витребування доказів - відмовити.

Розгляд справи відкласти на "19" квітня 2016 р. о 12:45

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, площа ОСОБА_1 5, 8-й під'їзд, 2-й поверх, кабінет № 213.

Сторонам - виконати вимоги попередніх ухвал господарського суду.

Попередити сторони, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів, суд має право розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя ОСОБА_1