УХВАЛА

13.04.2016Справа № 910/6092/16

За заявоюДержавної іпотечної установи
ДоПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
Провжиття запобіжних заходів
Суддя Спичак О.М.

Учасники судового процесу:

від заявника: Сакідон А.О. - дов. № 8843/15/1 від 22.12.2015; Дяченко В.С. - дов. № 1569/15/1 від 05.04.2016

від ПАТ«Дельта Банк»: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з заявою до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про вжиття запобіжних заходів шляхом витребування документів.

В поданій заяві необхідність вжиття запобіжних заходів заявником обґрунтовується тим, що 27 лютого 2013 року між Державною іпотечною установою (надалі - ДІУ, установа, заставодержатель) та ПАТ «Дельта Банк» (надалі - боржник,заставодавець,банк) було укладено договір банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 (надалі - договір рахунку).

На виконання умов договору рахунку банк відкрив установі поточний рахунок у національній валюті № 0995 на якому ДІУ було розміщено 3 490 329 925,52 грн.

В подальшому, між ДІУ та Банком було укладено договори застави, які забезпечували виконання договірних відносин між ПАТ «Дельта Банк» та Установою, а саме: договір застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 (надалі - договір застави №1); договір застави майнових прав №Д-2/2015 від 04.02.2015 (надалі - договір застави № 2) та договір застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 (надалі - договір застави № 3).

Заставою за вказаними вище договорами виступили майнові права ПАТ «Дельта Банк» за кредитами юридичних осіб (ТОВ «Танк Транс», ТОВ «Яблуневий дар», ТОВ «АТЛ», ТОВ «Автокраз», ТОВ «Ніко-Інвест»), пули іпотечних кредитів фізичних осіб, забезпечені заставою майна на загальну суму 177 793 354,22 грн., 27 767 809,00 дол. США та 85 166 628,20 євро. На сьогоднішній день гривневий еквівалент вартості цього майна складає суму у розмірі 7 065 467 515,40 грн. (за курсом НБУ станом на 14.12.2015р.).

На виконання умов п. 1.5 договорів застави №№ 1,2,3, між установою та банком було укладено договори про відповідальне зберігання від 04.09.2014 № б/н, від 04.09.2014 № 04.09/1/14 та від 04.09.2014 № 04.09/2/14 за умовами яких сторони домовились про відповідальне зберігання банком, як зберігачем, оригіналів кредитних договорів та договорів забезпечення до них, та про повернення цих документів за першою вимогою або у разі виникнення у поклажодавця права звернення стягнення на предмет застави за договорами застави №№ 1,2,3.

В якості механізму здійснення реалізації переходу до установи прав кредитора у згаданих вище кредитних зобов'язаннях, а також з метою мінімізації ризиків установи в нестабільності банківського сектору, між сторонами у справі було укладено відповідні договори відступлення права вимоги (з відкладальними мовами): договір відступлення прав вимоги № Д-1.2/2014 від 04.09.2014р.; договір відступлення прав вимоги №Д-2.1/2015 від 04.02.2015 та договір відступлення прав вимоги №Д-3.1/2015 від 04.02.2015.

Пунктом 1.2 договорів відступлення встановлено, що первісний кредитор (банк) відступає, а новий кредитор (установа) набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цих договорів відступлення.

Пунктом 2.2 договорів відступлення встановлено, що в незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1. договорів відступлення, п. 1.2. набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

Відповідно до постанови Національного Банку України № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до категорії неплатоспроможних» від 02 березня 2015 року в АТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Таким чином, 02.03.2015 ДІУ набула права вимоги за усіма кредитними договорами, права вимоги за якими були передані установі за договорами застави №№1,2,3.

Разом з тим, не дивлячись на перехід до установи усіх прав кредитора у згаданих вище кредитних зобов'язаннях та правочинах, що забезпечують їх виконання, установа вже більше року несе збитки у вигляді недоотриманого прибутку оскільки не отримує коштів за кредитними договорами, права вимоги за якими були відступлені Банком.

Наведене пов'язано з тим, що банк станом на 01.04.2016 не виконав обов'язку, покладеного на нього п. 3.4.5. договорів відступлення, згідно якого у 10-ти денний термін повинен був передати установі документи кредитних справ по кредитам, правовстановлюючі документи на нерухоме майно (у разі їх отримання Первісним кредитором), довідки про стан заборгованості боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими були набуті Новим кредитором.

Порушення банком прав та інтересів установи носить системний характер, оскільки крім перешкоджання реалізації установою набутих прав, банк, без правової підстави для цього, продовжує приймати платежі по кредитах юридичних осіб (ТОВ «Танк Транс», ТОВ «Яблуневий дар», TOB «АТЛ», ТОВ «Автокраз», ТОВ «Ніко-Інвест») та фізичних осіб- позичальників, права вимоги за якими відступив установі.

Враховуючи зазначене, заявник має намір звернутися до суду з позовом до ПАТ «Дельта банк» в порядку ст.ст. 1212, 1213 ЦК України про стягнення безпідставно отриманих коштів, неповернення яких стало порушенням прав установи.

У зв'язку з тим, що у заявника відсутні копії кредитних договорів по яким було передано право вимоги, то останній звернувся про їх надання до ПАТ «Дельта Банк». Зазначена вимога була залишена ПАТ «Дельта Банк» без належного на те реагування.

За твердженнями заявника без отримання вищезазначених документів він не може звернутися до суду з позовною заявою, оскільки не може в повній мірі реалізувати свої права в частині зазначення ціни позову, оскільки відсутність первісної документації та оригіналів документів унеможливлює здійснення належного розрахунку ціни позову.

Враховуючи зазначене, заявник просить суд вижити запобіжних заходів шляхом витребування вищезазначених документів.

Згідно автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва заяву Державної іпотечної установи про вжиття запобіжних заходів передано для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою суду від 04.04.2016 заяву Державної іпотечної установи про вжиття запобіжних заходів залишено без руху. Надано заявнику строк для виправлення недоліків у поданій заяві до 11.04.2016. Зобов'язано заявника у строк до 11.04.2016 надати суду копію заяви про вжиття запобіжних заходів для Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; письмове підтвердження про неможливість отримання заявником самому витребуваних доказів чи є підстави побоюватись, що подача потрібних доказів згодом стане неможливою або утрудненою, або ж є вірогідність знищення зазначених доказів, з наданням підтверджуючих документів.

08.04.2016 через канцелярію суду від Державної іпотечної установи надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 04.04.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.04.2016 заява Державної іпотечної установи була призначена до розгляду на 13.04.2016, про дату, час та місце розгляду заяви заявника було повідомлено телефонограмою та направлено ухвалу; Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» було повідомлено лише ухвалою суду з огляду на те, що не можливо було зв'язатися по жодному з відомих суду номерів телефонів.

У судовому засіданні 13.04.2016 представник заявника подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом було розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав подану заяву у повному обсязі.

У судове засідання 13.04.2016 представники Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» не з'явилися, про поважні причини нез'явлення суд не повідомив.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 43-4 Господарського процесуального кодексу України, заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви.

Розглянувши заяву про вжиття запобіжних заходів, дослідивши позовні матеріали в цілому суд дійшов висновку, що вищезазначена заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову.

Згідно зі статтею 43-2 Господарського процесуального кодексу України, запобіжні заходи включають:

1) витребування доказів;

2) огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав;

3) накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Статтею 43-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що запобіжні заходи вживаються до моменту звернення до суду з позовною заявою з метою попередження та збереження доказів правопорушення, а після подання відповідної заяви вжиті запобіжні заходи не припиняються, а діють вже як заходи забезпечення позову.

Отже, за своєю правовою природою, запобіжні заходи - це заходи, спрямовані на збереження відповідних доказів та на запобігання правопорушенню з метою якнайшвидшого реагування на протиправні дії, а заходи до забезпечення позову за своїм змістом застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. Тобто, заходи, що вживаються судом як запобіжні мають бути спрямованими також на забезпечення позову, який буде поданий до суду з метою захисту порушених прав та інтересів заявника.

Як зазначено у п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» (надалі - постанова пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12) відповідно до пункту 4 частини першої статті 43-3 ГПК заява про вжиття запобіжних заходів повинна містити відомості про обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність вжиття таких заходів. Ці обставини мають узгоджуватися з приписами статті 43-1 ГПК, а за змістом пункту 5 частини першої статті 43-3 і частини третьої статті 43-4 ГПК - також й підтверджуватись відповідними доказами з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 названого Кодексу. Витребування і оцінка відповідних доказів, а також доказів наявності у заявника права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт або інший відповідний правочин тощо) здійснюється господарським судом за загальними правилами ГПК про докази.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника;

забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи;

наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433 ГПК;

імовірності настання обставин, зазначених у статті 431 ГПК;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Заявник обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів тим фактом, що у заявника відсутні документи на підставі яких Державна іпотечна установа набула права заставодержателя за договорами застави №№ 1,2,3 (документи кредитних справ по кредитам, правовстановлюючі документи на нерухоме майно, довідки про стан заборгованості боржників за кредитними договорами, права вимоги за якими були набуті новим кредитором), що в свою чергу унеможливлює подання позову про стягнення безпідставно отриманих коштів, так як неможливо визначити ціну позову.

В силу положень ч. 6 ст. 43-4 ГПК України у разі відсутності підстав, встановлених статтею 43-1 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Судом зазначається, що заявником в поданій заяві не наведено достатніх обставин, які б свідчили про неможливість отримання ним самим витребуваних доказів чи є підстави побоюватись, що подача потрібних для нього доказів згодом стане неможливою або утрудненою, або ж є вірогідність знищення зазначених доказів. Крім того, судом зазначається, що у випадку подання позовної заяви заявник не позбавлений права клопотати до суду про витребування у третіх осіб документів, необхідних для розгляду справи.

Також заявником не було надано доказів на підтвердження того факту, що невжиття запобіжних заходів порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, що, з врахуванням вимог ст.ст. 43-1, 43-4 ГПК України, є підставою для відмови в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 43-1, 43-4, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити Державній іпотечній установі у задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Дана ухвала набирає чинності з моменту прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Спичак О.М.