ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Справа № 904/11034/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кощеєва І.М., Кузнецова В.О.

при секретарі: Ковзикові В.Ю.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1- пред., дов. №14-138 від 13.05.2014р.;

відповідача: ОСОБА_2- пред., дов. №00.01.186 від 01.03.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у справі № 904/11034/15

за позовом: публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)

до: комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» (м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області)

про: стягнення заборгованості у сумі 607495,41грн. за договором купівлі-продажу природного газу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року (підписано 29.02.2016р.) у справі №904/11034/15 (суддя Ліпинський О.В.) частково задоволені позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до

комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» (м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області) про стягнення 383090,49 грн. пені, 81294,95 грн. 3% річних та 143109,96 грн. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу №13/2389-ТЕ-3 від 28.12.2012р. Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто 314885,33 грн. пені, 66905,71 грн.3% річних, 71524,45 грн. інфляційних втрат та 6799,73 грн. витрат зі сплати судового збору. У решті позову - відмовлено. Розстрочене виконання рішення суду строком на 12 місяців із щомісячною сплатою по 38342,94 грн. згідно графіка.

Позивач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», не погодившись з прийнятим рішенням в частині розстрочки виконання рішення, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2016р. у даній справі в наведеній частині. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про розстрочку виконання рішення. Позивач вказав, що його тяжкий фінансовий стан, інфляційні процеси, що відбуваються в державі, тривале перенесення терміну та розміру виконання зобовязань відповідача у спірних правовідносинах, що призведе до істотного порушення майнових інтересів товариства унеможливлюють задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення. Судом не враховано постанову Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015р. «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», якою визначено обовязок НАК «Нафтогаз України» придбавати природний газ для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів та виробників теплової енергії в рамках надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в обсязі, за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктами 5-8 цього Положення. Постачальник природного газу, що уклав договір постачання природного газу з побутовим споживачем та є постачальником такого споживача, до 1 квітня 2017р. має право подати НАК «Нафтогаз України» заявку на купівлю природного газу в обсязі, необхідному йому для здійснення постачання такому споживачеві. Розстрочка ж виконання рішення суду призведе до недостатності фінансових ресурсів позивача для придбання природного газу, що в свою чергу потягне невиконання позивачем його обовязків з формування ресурсу природного газу для побутових споживачів та виробників теплової енергії, перебої в газопостачанні та можливий зрив опалювального сезону.

Відповідач - комунальне підприємство Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» у відзиві на апеляційну скаргу і представник у судовому засіданні не погодився з вимогами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції, розстрочивши виконання рішення обґрунтовано врахував ступінь виконання зобовязання відповідачем, майновий стан відповідача та причини неналежного виконання ним зобовязань за договором, дослідили і зважили негативні наслідки та обєктивну неможливість негайного виконання рішення суду та виходили з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується скрутне фінансове становище відповідача.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представників сторін, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськтепломережа» (Покупець) 28.12.2012р. був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/2389-ТЕ-3, за яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах договору.

Газ, що продається за цим договором використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2. договору).

Згідно п. 5.1., п. 5.2. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України. Ціна до сплати за 1000 куб. м. природного газу становила 1309,20 грн. з ПДВ.

Загальна вартість цього договору на дату його укладення разом з ПДВ згідно п. 5.5. договору становила 41918158,06 грн.

Пунктами 3.3. та 3.4. договору передбачено, що приймання-предача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажем газу, Покупець зобовязався надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязався повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Сторонами в п.6.1. договору узгоджено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав у власність відповідачу згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р, від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 30.09.2013р., від 31.10.2013р., ввід 30.11.2013р., від 24.01.2014р. природний газ у обсязі 25131,610 тис. куб.м. Повністю сплачена відповідачем сума за газ підтверджується випискою позивача з операцій по спірному договору за період з 01.01.2013р. по 31.01.2015р і не заперечується сторонами.

Позивач, у звязку із порушенням відповідачем строку оплати природного газу за укладеним договором звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення 383090,49 грн. пені, 81294,95 грн. 3% річних та 143109,96 грн. інфляційних втрат

Посилаючись на прострочення строків оплати відповідачем природного газу, позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення 902 238,58 грн. 3% річних та 6 529 422,46 грн. інфляційних втрат.

Положеннями ч.2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Обовязковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При порушенні цивільного обов'язку, що виникає з укладеного сторонами договору настає договірна відповідальність. Однією із форм такої відповідальності є сплата неустойки.

Згідно ч.1. ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами спірного договору, а саме пунктом 7.2. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору. У разі невиконання Покупцем п. 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Розрахунок пені, виконаний позивачем, був перевірений місцевим господарським судом і розмір нарахованої пені був приведений до вимог чинного законодавства.

Частина 2 ст. 625 ЦК України зобовязує боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 №10/25, від 04.07.2011 №13/210/10, від 12.09.2011 №6/433-42/183, від 14.11.2011 №12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (із змінами і доповненнями).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи положення пунктів 1.9., 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», місцевий господарський суд правильно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо оскарження рішення в частині надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення відстрочити або розстрочити його виконання.

При наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання (ч. 1 ст. 121 ГПК України).

Визначення розстрочки надано в постанові пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України». Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Вищий господарський суд України в п. 7.2. наведеної постанови пленуму вказав, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Обґрунтовуючи у відзиву на позовну заяву клопотання про зменшення розміру пені, що стягується та розстрочення виконання судового рішення на один рік з моменту його оголошення, відповідач посилався на тяжкий фінансово-економічний стан, на підтвердження якого надав копію балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2015р., інформацію про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованість підприємства станом на 01.10.2015р., постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів підприємства ВП №48705946 від 21.09.2015р, ВП №28128762, ВП №41445205, накази господарського суду про примусове виконання рішень за лютий, березень, травень, жовтень, грудень 2015р. та січень 2016р. Відповідач також зазначив, що його основною діяльністю є надання послуг з теплопостачання, а споживачем теплової енергії, яку він виробляє є переважно населення. У звязку з наявністю значної заборгованості споживачів за поставлену енергію господарська діяльність відповідача є збитковою.

З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи надані відповідачем докази на підтвердження підстав для розстрочки виконання судового рішення, а також суспільне значення підприємства, яке є комунальним підприємством, зношення основних виробничих фондів теплопостачання, стрімке зростання цін на енергоносії в умовах державної і світової кризи та спаду виробництва, а звідсіля неможливість споживачів своєчасно і у повному обсязі сплачувати комунальні послуги, оплату відповідачем основної суми заборгованості, що свідчить про намагання сторони виконати свої зобовязання за договором колегія Дніпропетровського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення клопотання про розстрочення суми заборгованості.

Судом апеляційної інстанції також взято до уваги рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. в справі за № 5-рп/2013, в якому зазначено, що аналіз положень ст. 121 ГПК України дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Отже часткове помісячне погашення боргу буде в інтересах обох сторін, оскільки забезпечить діяльність підприємства, отримання ним прибутків та можливість погашення боргу.

Доводи ж позивача в апеляційній скарзі, якій вказав, що розстрочка призведе до недостатності фінансових ресурсів для придбання природного газу та посилався на тяжкий фінансовий стан товариства не підтверджені документальними доказами. Позивачем не доведено погіршення свого фінансового стану чи ускладнення процесу здійснення ним господарської діяльності через задоволення заяви відповідача про надання розстрочки. Крім того, розстрочка була надана не на суму основного зобовязання по поставці природного газу, яке було виконане відповідачем, а на суму нарахованих штрафних санкцій та інфляційних. Тобто, надання такої розстрочки не вплине на недостатність фінансових ресурсів для придбання природного газу.

За таких обставин рішення місцевого господарського суду прийнято за повністю дослідженими матеріалами, відповідає вимогам чинного законодавства, є законним і обґрунтованим. Підстави для скасування зазначеного рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять підстав для зміни або скасування судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія«Нафтогаз України» (м. Київ) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року у справі №904/11034/15 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 06.04.2016 року)

Головуючий суддя О.С.Євстигнеєв

Судді: І.М.Кощеєв

ОСОБА_3