ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 квітня 2016 р.

Справа № 902/109/16

за позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до:Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" (23122, Вінницька область, Жмеринський район, с.Слобода-Межирівська, вул.Центральна, 1А)

про стягнення 573899,57 грн. заборгованості

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Кузьменко В.В.

Представники

позивача : ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача : Остапчук І.В.

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" про стягнення 573 899,57 грн., за неналежне виконання договору на надання послуг сільськогосподарської техніки від 2 вересня 2015 року.

Позов мотивовано наступним: 02 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг сільськогосподарською технікою № б/н. Позивачем на виконання умов договору були виконанні зобов'язання в повному обсязі, що стверджується актами виконаних робіт, які обопільно підписані між сторонами. Натомість відповідач розрахунки за виконані роботи не здійснив, що спонукало позивача звернутись з позовом до суду.

Ухвалою суду від 10.02.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/109/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 03.03.2016 року.

Ухвалою суду від 03.03.2016 року розгляд справи було відкладено на 04.04.2016 року, з об'єктивних причин.

В судове засідання 04.04.2016 року з'явились представники позивача, які позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 04.04.2016 року не з'явився, при цьому, представник останнього прибув в судове засідання під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду.

Одночасно суд зазначає, що від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 06-52/2950/16 від 01.04.2016 року) в якому останній зазначає, що позов не визнає, з тих підстав, що у СТОВ «Мир» не має у своєму розпорядженні бухгалтерських документів із яких чітко вбачалось те, що ФОП ОСОБА_1 надала товариству послуги по виконанню сільськогосподарських робіт саме на загальну суму 363650,00 грн. Також зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не надав у СТОВ «Мир» акт приймання передачі виконаних робіт із зазначенням вартості по виконанню сільськогосподарських робіт, що передбачені п.п. 1.3. т 4.3. договору від 02.09.2015 року про надання послуг с/г технікою, який повинен бути підписаний з боку ФОП ОСОБА_1 - як Виконавця та СТОВ «Мир» як «Замовника».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

02 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг сільськогосподарською технікою № б/н.

Відповідно до п. 1.1. договору Виконавець зобов'язується надати послуги по виконанню сільськогосподарських робіт, на площах вказаних Замовником, в об'ємах та на умовах вказаних в цьому договору, а Замовник зобов'язується прийняти дані роботи та оплатити вартість послуг Виконавця в порядку та на умовах вказаних у цьому договору. Умовами договору було встановлено, що сільськогосподарські роботи, послуги, щодо виконання, яких надаються Виконавцем Замовнику в межах цього договору. а саме : дискування (п.1.2. договору).

Між сторонами було погоджено, що сільськогосподарські роботи здійснюються на землях сільськогосподарського призначення належних Замовнику орієнтовною площею 1200 га. Зазначена площа є орієнтовною. Сторони встановили, що площі на яких будуть проводитись Виконавцем сільськогосподарські роботи та вартість послуг, визначених в цьому договорі, можуть змінюватись в процесі виконання сільськогосподарських робіт. Остаточна площа та вартість послуг Виконавця по виконанню сільськогосподарських робіт встановлюється в актах приймання - передачі виконаних робіт за цим договором (1.3. договору).

Пунктом 1.5. договору сторони встановили, що сільськогосподарська техніка, що буде використана Виконавцем для проведення робіт вказаних в п.1.2. договору: Трактор KEИC 500. Термін надання Виконавцем робіт, вказаних в п. 1.2. цього договору: 01.11.2015 року.

Умовами договору між сторонами було погоджено вартість послуг та порядок розрахунків, а саме п.4.1., 4.2., 4.3.: сторони встановили, що вартість послуг виконавця по виконанню сільськогосподарських робіт за цим договором встановлюється сторонами в розмірі 350,00 грн. за 1 га. Загальна орієнтовна вартість цього договору становить 420000,00 грн. Загальна вартість послуг за цим договором встановлюється сторонами у Акті виконаних робіт, що складений в межах цього договору.

Розрахунки за цим договором здійснюються Замовником протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання Акту виконаних робіт Замовником.

Відповідно до п. 5.3. договору замовник у випадку порушення термінів розрахунків, сплачує виконавцю неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених виконаних робіт за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.5. договору у випадку порушення термінів розрахунків на строк, що перевищує 30 календарних днів, Замовник зобов'язується сплатити виконавцю, крім штрафних санкцій передбачених п.5.2. цього договору, штраф в розмірі 50 % від загальної вартості послуг визначеної в п.4.2. цього договору.

Виконавець взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, що зокрема стверджується актами виконаних робіт, а саме:

в період з 10.09.2015 року по 16.09.2015 року Виконавцем були виконані роботи по дискуванню 300 га, що підтверджується обопільно підписаним актом виконаних робіт від 16.09.2015 року. Відповідно до умов договору вартість виконаних робіт становить 105000,00 грн.;

в період з 22.09.2015 року по 07.10.2015 року Виконавцем були виконані роботи по дискуванню 515 га, що підтверджується обопільно підписаним актом виконаних робіт від 08.10.2015 року. Відповідно до умов договору вартість виконаних робіт становить 180250,00 грн.;

в період з 08.10.2015 року по 10.10.2015 року Виконавцем були виконані роботи по дискуванню 224 га, що підтверджується обопільно підписаним актом виконаних робіт від 15.10.2015 року. Відповідно до умов договору вартість виконаних робіт становить 78400,00 грн.

Всього виконавцем було виконано робіт на загальну суму 363650,00 грн.

Претензій щодо виконаних робіт у відповідача не було.

Натомість відповідач свої зобов'язання відносно розрахунків за виконані роботи не здійснив, чим порушив умови договору.

Враховуючи викладене заборгованість відповідача становить 363650,00 грн. сума основного боргу.

Відповідно до умов договору позивачем було нараховано відповідачу 50249,57 грн. пені та 210000,00 грн. штрафу.

При цьому, відповідачем 18.12.2015 року в рахунок погашення заборгованості за договором було перераховано 50000,00 грн., що стверджується випискою банку, копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивачем відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України дану проплату було зараховано в рахунок часткового погашення штрафу.

Враховуючи викладене заборгованість відповідача станом на день розгляду справи в суді становить: 363650,00 грн. сума основного боргу; 50249,57 грн. пені та 160000,00 грн. штрафу.

Непроведення розрахунків відповідачем в добровільному порядку спонукало позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору, укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 363650,00 грн. суми основного боргу правомірною та обґрунтованою, виходячи з наступного: надані суду на дослідження акти виконаних робіт обопільно підписані між сторонами та скріплені печаткою відповідача, що в свою чергу є доказом виконання робіт ( послуг) позивачем.

З даних актів встановлено, що:

в період з 10.09.2015 року по 16.09.2015 року Виконавцем були виконані роботи по дискуванню 300 га, що підтверджується обопільно підписаним актом виконаних робіт від 16.09.2015 року. Відповідно до умов договору виконаних робіт вартість наданих послуг становить 105000,00 грн. (300 га * 350 грн. ( вартість 1 га) = 105000,00 грн.). Розрахунки за надані послуги відповідач повинен був здійснити до 23.09.2015 року (п. 4.4. договору), що фактично зроблено не було, що стверджується матеріалами справи. Тому прострочка щодо сплати коштів згідно даного акту розпочалась з 24.09.2015 року.

в період з 22.09.2015 року по 07.10.2015 року Виконавцем були виконані роботи по дискуванню 515 га, що підтверджується обопільно підписаним актом виконаних робіт від 08.10.2015 року. Відповідно до умов договору виконаних робіт вартість наданих послуг становить 180250,00 грн. (515 га * 350 грн. (вартість 1 га) = 180250,00 грн. Розрахунки за надані послуги відповідач повинен був здійснити до 15.10.2015 року ( п.4.4. договору), що фактично зроблено не було, що стверджується матеріалами справи. Тому прострочка щодо сплати коштів згідно даного акту розпочалась з 16.10.2015 року.

в період з 08.10.2015 року по 10.10.2015 року Виконавцем були виконані роботи по дискуванню 224 га, що підтверджується обопільно підписаним актом виконаних робіт від 15.10.2015 року. Відповідно до умов договору виконаних робіт вартість наданих послуг становить 78400 грн. ( 224 га * 350 грн. (вартість 1 га) = 78400 грн. Розрахунки за надані послуги відповідач повинен був здійснити до 22.10.2015 року (п.4.4. договору), що фактично зроблено не було, що стверджується матеріалами справи. Тому прострочка щодо сплати коштів згідно даного акту розпочалась з 23.10.2015 року.

З врахуванням викладеного позов в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 363650,00 грн. підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, сприйняті судом критично, оскільки в сукупності доказів, які наявні в матеріалах справи доводи останнього спростовуються.

Крім суми основного боргу, позивачем за договором заявлено до стягнення 50249,57 грн. пені та 160000,00 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 5.3. договору замовник у випадку порушення термінів розрахунків, сплачує виконавцю неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених виконаних робіт за кожен день прострочення.

Відповідно до п.5.5. договору у випадку порушення термінів розрахунків на строк, що перевищує 30 календарних днів, Замовник зобов'язується сплатити виконавцю, крім штрафних санкцій передбачених п.5.2. цього договору, штраф в розмірі 50 % від загальної вартості послуг визначеної в п.4.2. цього договору.

Суд, перевіривши нарахування заявлених сум, приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача 50249,57 грн. пені підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 49929,68 грн., зокрема: 16608,75 грн. за період з 24.09.2015 року по 01.02.2016 року; 23681,98 грн. за період з 16.10.2015 року по 01.02.2016 року; 9638,95 грн. за період з 23.10.2015 року по 01.02.2016 року. В решті стягнення пені слід відмовити.

Стосовно стягнення 160000,00 грн. штрафу позов підлягає задоволенню повністю.

Разом з тим, судом було взято до уваги, що 18.12.2015 року відповідач в рахунок погашення заборгованості за договором перерахував 50000,00 грн., що стверджується випискою банку, копія якого міститься в матеріалах справи. Дана проплата була частково зарахована в погашення нарахованих позивачем штрафу в розмірі 210000,00 грн., відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України (черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням), якою зокрема встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума бору.

З врахуванням викладеного, позов в частині стягнення штрафних санкцій підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача слід стягнути 49929,68 грн. пені, 160000,00 грн. штрафу. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню частково.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Мир" (23122, Вінницька область, Жмеринський район, с.Слобода-Межирівська, вул.Центральна, 1А, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 363 650,00 грн. сума основного боргу, 49 929,68 грн. пені, 160 000,00 грн. штрафу; 8603,69 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 квітня 2016 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи