КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа№ 910/28066/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Ропій Л.М.

Калатай Н.Ф.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Кравченко Т.В., дов. від 25.12.2015 №168,

від відповідача не з'явився,

від третьої особи Захарченко К.П., дов. від 04.01.2016 №062/02/07-25,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 (підписане 28.12.2015)

у справі №910/28066/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення з орендованого майна, демонтаж тимчасових огороджуючих конструкцій та стягнення 4 182,07 грн

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (далі - КП «Київський метрополітен», або позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, або відповідач) про виселення з орендованого майна, демонтаж тимчасових огороджуючих конструкцій та стягнення 4 182,07 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28066/15 та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/28066/15 позовні вимоги задоволено частково.

Виселено ФОП ОСОБА_4 з нерухомого майна (частини вестибюлю), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_4 демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски) загальною площею 3,47 кв.м., що належать ФОП ОСОБА_4, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 758, 84 грн основного боргу, 1,39 грн пені, 21,84 грн 3% річних та 3 654 грн судових витрат.

Розстрочено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/28066/15 на 12 місяців за наступним графіком сплати:

- до 17.01.2016 - 619,67 грн;

- до 17.02.2016 - 619,67 грн;

- до 17.03.2016 - 619,67 грн;

- до 17.04.2016 - 619,67 грн;

- до 17.05.2016 - 619,67 грн;

- до 17.07.2016 - 619,67 грн;

- до 17.08.2016 - 619,67 грн;

- до 17.09.2016 - 619,67 грн;

- до 17.10.2016 - 619,67 грн;

- до 17.11.2016 - 619,67 грн;

- до 17.12.2016 - 619,67 грн;

- до 17.01.2017 - 619,70 грн.

Задовольняючи перші дві позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з встановленої судом відсутності підстав користування відповідачем об'єктом оренди у зв'язку з припиненням договору від 18.09.2012 №700 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду та відмовою третьої особи (орендодавця) від його продовження. Оскільки відповідач втратив статус орендаря і належних доказів щодо підтвердження права користування орендованим приміщенням відповідач не надав, місцевий господарський суд визнав вимоги позивача про виселення відповідача та про демонтування тимчасових огороджуючи конструкцій, обґрунтованими.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення орендної плати в сумі 3 758,84 грн та 3% річних в сумі 21,84 грн місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач не звільнив та не повернув орендодавцю орендоване приміщення, а тому, у відповідності до ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зобов'язаний був сплатити спірну заборгованість у строки, визначені п.3.5 договору, і як наслідок 3% річних у зв'язку з простроченням виконання орендарем грошового зобов'язання.

Щодо стягнення пені в сумі 401,39 грн господарський суд, на підставі ст.83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зменшив розмір пені до 1,39 грн. А оскільки відповідач перебуває у тяжкому майновому стані, суд визнав причини, з яких рішення суду не може бути виконано у встановлений термін, поважними та розстрочив виконання рішення на 12 місяців, згідно з графіком, що наведений у ньому.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 скасувати в частині виселення з нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 3,47 кв.м та демонтажу тимчасових огороджуючих конструкцій (кіосків) за вказаною адресою та прийняти в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач подав позов в інтересах Департаменту, як власника майна. В свою чергу, ГПК України наділяє правом звертатись до суду з позовом про захист власних інтересів, а не інтересів інших осіб.

Апелянт також вказував на те, що оскільки Київська міська державна адміністрація, як власник майна, рішень про непродовження строку дії договору не приймала, акт приймання-передачі повернення об'єкта оренди між орендарем, орендодавцем та підприємством (позивачем) відповідно до п.4.15 договору не підписано, останній продовжив строк своєї дії до 28.05.2018, а тому відповідач має право користуватись орендованим майном.

Відтак, враховуючи, що при прийнятті рішення від 17.12.2015 Господарський суд міста Києва не дослідив підписаний сторонами договір та наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин останнє, на думку скаржника, підлягає скасуванню у наведеній ним частині.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Доказом належного повідомлення сторін про час і місце розгляду апеляційної скарги є повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвали суду від 11.02.2016) - 13.02.2016 (відповідачу), - 15.02.2016 (позивачу та третій особі), долучені до матеріалів справи.

15.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

15.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги на 06.04.2016.

06.04.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 06.04.2016 представник позивача та третьої особи заперечили проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та доводи апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, порадившись, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 28 ГПК України представниками сторін у справі можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю.

Слід зазначити, що ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа, а ст.77 ГПК України надає суду право, а не зобов'язує його відкласти розгляд справи в разі нез'явлення в засідання представників сторін.

Крім того, відповідач, будучи обізнаним про дату та час розгляду апеляційної скарги ще з 13.02.2016 (дата отримання ухвали від 11.02.2016 про прийняття апеляційної скарги), мав достатньо часу підготувати додаткові пояснення (у разі їх наявності).

Судом апеляційної інстанції враховано, що розгляд апеляційної скарги відповідача за його ж клопотанням вже відкладався 16.03.2016.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача та третьої особи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2.13 рішення Київської міської ради від 15.03.2012 № 198/7532 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) реорганізовано у Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

18.09.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке реорганізовано у Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), ФОП ОСОБА_4 (орендар) та КП «Київський метрополітен» (підприємство) укладено договір №700 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 03.07.2012 №122 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначене відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря (об'єкт оренди), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для торгівлі непродовольчими товарами (фотопослуги та торгівля супутніми товарами).

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 3,47 кв. м. та зазначена в викопіюванні з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Згідно з п.2.4 договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця (п.3.6 договору).

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє до 30.05.2015 (п. 9.1 договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору (п.9.7 договору).

Визначаючи правову природу договору, суд першої станції дійшов вірного висновку, що укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Частиною 1 ст.283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне платне користування частину приміщення вестибюлю №1, що перебуває на балансі КП «Київський метрополітен», загальною площею 3,47 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 18.09.2012 (а.с.26).

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування у місті Києві є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності громади міста або знаходяться в її управлінні.

Статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що орендодавцями є, в тому числі, підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

У відповідності до рішення від 22.09.2011 №34/6250 Київської міської ради «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» орендодавцями за цим Положенням є:

- Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління) - щодо цілісних майнових комплексів комунальних підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації);

- районні в місті Києві державні адміністрації (далі - райдержадміністрації) - щодо майна, яке передане їм в управління;

- комунальні підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Відтак, доводи апелянта з приводу того, що у позивача відсутнє право на позов, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен», якому надані повноваження балансоутримувача у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 11.06.2015 №460-ПДД орендар (Департамент) повідомив відповідача про припинення та відмову від продовження дії договору у зв'язку з тим, що термін дії договору закінчився та продовжуватись на новий строк не буде, оскільки згідно висновків служби воєнізованої охорони КП «Київський метрополітен» розміщення тимчасових огороджуючих конструкцій на зазначених станція не відповідає вимогам п.2.19 Правил пожежної безпеки в метрополітенах, що затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 №335 (далі - Правила).

Згідно з п.2.19 Правил у метрополітені забороняється розміщувати об'єкти комерційного, торговельного та соціально-побутового призначення на платформах та балконах станцій і в переходах пересадочних вузлів, у підземних і надземних вестибюлях (за винятком автоматів із продажу газет, банкоматів, платіжних терміналів, таксофонів за умови, що вони розміщені поза межами шляхів евакуації), на поверхні землі в межах півкола радіусом 20 м від площини дверей у напрямку евакуації з центром у середині дверної групи, яка включає всі двері з написом «Вхід» та «Вихід» (на виходах із підземних переходів, які не мають дверей, відлік слід виконувати від центра площини краю останньої сходинки; розміщення об'єктів комерційного, торговельного та соціально-побутового призначення у підвуличних підземних переходах, суміщених із входами (виходами) на станції метрополітену, дозволяється за умови їх розміщення за межами евакуаційного проходу).

Враховуючи викладене вище, Департамент вимагав відповідно до п.4.15 договору після припинення його дії протягом 30-календарних днів передати нерухоме майно за актом прийому-передачі підприємству, КП «Київський метрополітен».

З наявного в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист та фіскального чеку вбачається, що лист від 11.06.2015 №460-ПДД був надісланий на адресу відповідача: 04060, АДРЕСА_1.

З наявного у справі іншого листа Департаменту від 29.04.2015 №062/07/16-4815 вбачається, що третя особа повідомляла орендаря про закінчення терміну дії договору оренди та необхідність повернути об'єкт оренди за актом приймання-передавання позивачу, тобто ще до закінчення строку дії договору.

Проте, відповідач після закінчення договору оренди не звільнив та не повернув позивачу орендоване майно загальною площею 3,47 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Частина 1 ст.759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічний припис міститься в ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Враховуючи те, що умовами договору та положеннями чинного законодавства передбачена умова припинення договору у разі закінчення строку, на який його було укладено та відсутність згоди орендодавця на його продовження, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що укладений між сторонами договір є припиненим.

Згідно з п. 8.5.6 договору у разі припинення дії цього договору орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю АДРЕСА_2 в термін, визначений п.4.15 цього договору від своїх огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов підприємство самостійно на свій розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди (п.7.6 договору).

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється (п.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 №12).

Встановивши, що договірні відносини сторін припинились і ФОП ОСОБА_4 втратив статус орендаря, суд першої інстанції задовольнив позов в частині виселення відповідача з орендованого майна, і, як наслідок, правомірно задовольнив вимогу про зобов'язання його демонтувати огороджуючі конструкції, враховуючи, що за умовами договору об'єкт оренди, його площа, визначена саме тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон) орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно та в повному обсязі.

Частиною третьою статті 19 Закону встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з п.3.1 договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує підприємству оренду плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 №34/6250 та на дату підписання договору становить без ПДВ: 309,16 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 1072,77 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п.3.2 договору).

Як вже зазначалось, оренда плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

За розрахунком позивача, усього відповідачу було нараховано орендну плату в сумі 11 134, 12 грн, з яких: за травень 2015 в сумі 2 214,56 грн, за червень 2015 в сумі 2 314,50 грн, за липень 2015 в сумі 2252,65 грн, за серпень 2015 в сумі 2230,13 та за вересень 2015 в сумі 2212,28 грн.

З наданих ФОП ОСОБА_4 квитанцій вбачається здійснення останнім орендних платежів за користування об'єктом оренди в червні (частково), липні та серпні 2015 в сумі 6 726,47 грн.

Отже, заборгованість відповідача з внесення орендної плати виникла за період: травень, червень (частково), вересень 2015 у загальній сумі 3 758,84 грн (11 134,12 грн - 6 726,47 - 648,81 грн (переплата).

Оскільки відповідачем не надано доказів сплати залишку орендних платежів, місцевий господарський суд правомірно стягнув з відповідача заборгованість у сумі 3 758,84 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 21,84 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрати матеріального характеру.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд першої інстанції задовольнив вимогу повністю та стягнув з відповідача 3% річних у сумі 21,84 грн, з чим погоджується колегія суддів.

Стосовно позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 401,39 грн пені, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п.6.2 договору встановлено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Судова колегія вважає висновок суду першої інстанції в частині зменшення належної до стягнення з відповідача суми пені до 1,39 грн правильним, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України надано господарському суду право при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені і штрафу.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо (п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» від 26.12.2011 № 18).

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9).

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд врахував скрутний майновий стан ФОП ОСОБА_4 і зменшив належну до стягнення з відповідача суму пені до 1,39 грн та розстрочив його виконання на 12 місяців.

Враховуючи викладене вище, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених скаржником заперечень, з огляду на наявні у справі докази та встановлені судом обставини, доводи апелянта спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі №910/28066/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/28066/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Л.М. Ропій

Н.Ф. Калатай