РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016Справа №910/21948/15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк"Київська Русь" в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації Волкова О.Ю.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелбуд"

про стягнення 22 333 328,18 грн.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Слічна С.І, (дов. № 81 від 31.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_5 (дов. від 23.04.2015)

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: ОСОБА_5 (дов. від 24.04.2015)

В судовому засіданні 13.04.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

25.08.2015 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Банк"Київська Русь" в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації Волкова О.Ю. (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелбуд" (надалі - відповідач) про стягнення 22 333 328,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 7506-20/3-1, за яким банк відкрив відповідачу як позичальнику кредитну лінію строком з 28.08.2003 до 28.08.2006, зі сплатою 14,0% відсотків річних. До кредитного Договору № 7506-20/3-1 Договором про внесення змін від 02.07.2013 було вирішено викласти кредитний договір в новій редакції. Позивач виконав прийняті на себе зобов'язання та надав відповідачу грошові кошти у погодженій сумі, натомість, відповідачем надана сума кредитних коштів повернута не була, що призвело до неналежного виконання умов кредитного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/21948/15, розгляд справи призначено на 16.09.2015.

07.10.2015 позов Публічного акціонерного товариства "Банк"Київська Русь" в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації Волкова О.Ю. у справі №910/21948/15 - залишено без розгляду.

11.11.2015 Постановою Київського апеляційного господарського суду Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації у Публічного акціонерного товариства "Банк"Київська Русь" Волкова О.Ю. на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі № 910/21948/15 задоволено. Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі № 910/21948/15 скасовано. Справу № 910/21948/15 направлено на розгляд господарському суду міста Києва.

30.12.2015 Постановою Вищого господарського суду України Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2015 у справі № 910/21948/15 залишено без змін.

13.01.2016 справа № 910/21948/15 повернулась до Господарського суду м. Києва.

21.01.2016 ухвалою суду розгляд справи призначено на 17.02.2016.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 17.02.2016, представники відповідача та третіх осіб не з'явились, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомленні.

17.02.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 02.03.2016.

В судове засідання, призначене на 02.03.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 02.03.2016, представник відповідача з'явився та заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 02.03.2016, представники третіх осіб не з'явились, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомленні.

Ухвалою суду розгляд справи відкладено на 16.03.2016.

В судове засідання, призначене на 16.03.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 16.03.2016, представник відповідача з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, два клопотання про витребування додаткових доказів, клопотання про призначення судової експертизи та клопотання про зупинення провадження у справі. В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про відкладення розгляду справи, та просив не розглядати в даному судовому інші подані ним клопотання.

В судове засідання, призначене на 16.03.2016, представники третіх осіб не з'явились, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомленні.

16.03.2016 ухвалою суду розгляд справи відкладено на 23.03.2016.

В судове засідання, призначене на 23.03.2016, з'явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи.

23.03.2016 ухвалою суду продовжено строки розгляду справи на 15 днів та відкладено на 06.04.2016

За ініціативи відповідача в судовому засіданні 06.04.2016 оголошено перерву до 13.04.2016.

В судове засідання, призначене на 13.01.2016, з'явились представник позивача, відповідача та третьої особи-3.

Представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача суд відмовив у його задоволенні виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З урахуванням викладених обставин, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні 13.04.2016, клопотав про відкладення розгляду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Представником відповідача заявлено клопотання про призначення судово-економічну експертизу, для встановлення суми заборгованості, в задоволенні якого судом відмовлено, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Суд, враховуючи дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин, дійшов висновку, що для вирішення спору у даній справі у суду відсутня потреба у проведенні експертизи у даній справі, а питання які просить поставити позивач на вирішення експертизи не відносяться до предмету спору у даній справі.

З огляду на зазначене, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про призначення у справі експертизи.

Представником відповідача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Конституційним судом України конституційного подання Верховного суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглянувши подане клопотання суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Як роз'яснено пунктом 3.16. Постанови пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Проте судом не встановлено неможливості самостійно встановити обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним судом України конституційного подання Верховного суду України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відтак, - суд визнає подане клопотання не обґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Представником відповідача заявлено клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Покрова 1», обґрунтовуючи це тим, що вказана особа здійснила будівельні роботи в приміщенні, яке знаходиться в заставі Банку, які є невід'ємним поліпшенням вказаного приміщення.

Враховуючи норму ст.27 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011.).

З урахуванням наведеного, клопотання від 29.02.2016 судом визнано необґрунтованим, враховуючи, що у зв'язку з прийняттям рішення у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Покрова 1», не буде наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Представник відповідача заявив усне повторне клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Покрова 1», обґрунтовуючи його тим, що вказане товариство виявило бажання прийняти участь у аукціоні, з продажу права вимоги за оспорюваним Договором.

Разом з тим відповідачем не надано доказів на підтвердження участі Товариства з обмеженою відповідальністю «Покрова 1» у вказаному аукціоні, окрім того, клопотання позивача ґрунтується лише на припущення можливості одержання перемоги на аукціоні Товариством з обмеженою відповідальністю «Покрова 1», і рішення по справі № 910/21948/15 можливо (за умови перемоги на вказаному аукціоні) може вплинути на її права та обов'язки в майбутньому. Таким чином суд прийшов до висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи 2 заявив усне клопотання про призначення експертизу, щодо незалежної оцінки заставного майна, у зв'язку з тим, що на його думку наявний в матеріалах справи звіт про незалежну оцінку майна не відповідає дійсності.

Розглянувши подане відповідачем клопотання, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Однак, суд не вбачає необхідності у проведенні експертизи для вирішення спору у даній справі, а тому відмовляє у задоволенні клопотання третьої особи 2.

Представник третьої особи 2 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Суд у зв'язку із його не обґрунтованістю відмовив в його задоволенні.

Представники сторін надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2003 між ПАТ «Банк «Київська Русь» (далі - позивач, банк) та ТОВ «Інтелбуд» (далі - відповідач) укладено кредитний договір №7506-20/3-1 (далі - кредитний договір 1), за яким банк відкрив відповідачу як позичальнику кредитну лінію строком з 28.08.2003 до 28.08.200. зі сплатою 14,0 % відсотків річних. Ліміт кредитної лінії встановлюється в сумі 650 000 грн.

Строки перерахування банком кредитних коштів в межах ліміту кредитування не пізніше двох банківських днів з дати отримання від позичальника визначених договором документів.

Пунктом 3.2 кредитного договору 1 передбачено, що нарахування відсотків за користування кредитною лінією починається з дати перерахування кредитних кошів з позичкового рахунку по день повного їх погашення на суму фактичного залишку заборгованості за кредитною лінією.

Відсотки за користування кредитною лінією нараховуються банком щомісячно за період включно з « 26-го» числа попереднього місяця по « 25-е» число поточного місяця та сплачуються позичальником щомісячно, до 27 числа поточного місяця та одночасно з повним погашенням кредитної лінії (п. 3.3 кредитного договору 1).

Згідно з п. 3.4 даного кредитного договору 1, у випадку прострочення погашення кредитної лінії відсотки на суму кредитної лінії нараховуються і за період прострочення до моменту погашення кредитної лінії.

Відповідно до п. 5.1 вказаного кредитного договору 1, відповідач, як позичальник зобов'язується використати кредитні кошти на цілі, передбачені цим договором і повернути одержані кредитні кошти в строк не пізніше 28.08.2006.

Пунктом 5.2.2 кредитного договору 1 визначений обов'язок відповідача сплачувати банку належні відсотки за користування кредитом.

За порушення строків повернення кредитних коштів та відсотків сплачувати банку додатково до встановленої відсоткової ставки пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожний день прострочення платежу.

З огляду на п. 5.2.5 укладеного кредитного договору 1, у випадку порушення умов кредитного договору у визначеному цим договором порядку та на умовах достроково повернути банку кредитні кошти у повному обсязі та сплатити відсотки за фактичне користування кредитною лінією та інші зобов'язання за цим договором.

Розділом 7 кредитного договору 1 визначені випадки відповідальності відповідача З як позичальника, зокрема вказано, що за несвоєчасну сплату кредитних коштів та відсотків за користування кредитною лінією позичальник сплачує пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє за період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення.

У подальшому до зазначеного кредитного договору 1 позивачем та відповідачем було підписано ряд додаткових угод, зокрема договором про внесення змін від 02.07.2013 до кредитного договору №7506-20/3-1 від 28.08.2003 позивач та відповідач дійшли згоди викласти такий кредитний договір у новій редакції.

Так, за новою редакцією кредитного договору 1, ліміт кредитної лінії - 11 280 500 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 01.07.2014.

Відповідно до 1.1.5 нової редакції кредитного договору 1, процентна ставка за користування кредитом - 15, 25 %.

Згідно з п. 4.1 нової редакції кредитного договору 1, повернення кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок.

У випадку порушення відповідачем як позичальником встановлених строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом (п. 4.2 нової редакції кредитного договору 1).

Аналогічним способом здійснюється перерахування прострочених за кредитом процентів (п. 4.5 кредитного договору 1).

У відповідності до п. 4.11 зазначеної редакції кредитного договору 1, всі платежі позичальника вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежів у повному розмірі надійшла на рахунок банку до закінчення операційного дня банку, що є останнім днем строку сплати платежу, передбаченого договором.

З огляду на п. 8.1 кредитного договору 1 у чинній редакції, у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожний день прострочення.

У випадку порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Враховуючи викладене, позивач виконав прийняті на себе зобов'язання та надав відповідачу грошові кошти у погодженій сумі, підтвердженням чого є виписка по особовому рахунку останнього за період з 29.08.2003 до 19.08.2015.

Відповідачем надана сума кредитних коштів повернута не була, що призвело до неналежного виконання умов кредитного договору та порушення прав і інтересів позивача як кредитодавця за даним кредитним договором.

Так, станом на дату звернення із вказаною позовною заявою, основна сума заборгованості ТОВ «Інтелбуд» як відповідача у справі станом на дату підготовки даної позовної заяви складає 10 551 995,84 грн. з яких основна сума заборгованості за кредитом - 5 175 000 грн.; нараховані відсотки за період 01.01.2015 по 01.08.2015 - 387 451,65 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 50 467,48 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 2 372 560,27 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 175 66,44 грн.; прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції - 2 390 850,00 грн.

12.02.2008 між позивачем та ОСОБА_3 (далі - третя особа 2) підписано кредитний договір №5385-45.1/8-2 (далі - кредитний договір 2), за яким позивач як кредитодавець відкриває третя особа 2, як позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом 5 050 000, 00 грн. строком з 12.02.2008 по 10.03.2009, а позичальник зобов'язується погасити заборгованість не пізніше 10.03.2009.

Відсоткова ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 16, 5 % відсотків річних (п. 1.3 кредитного договору 2).

До того ж, третя особа 2, як позичальник за наведеним кредитним договором 2, зобов'язаний сплачувати кредитодавцю відсотки за користування кредитною лінією щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем, за який вони нараховані, а також разом з повним погашенням кредитної лінії за фактичну кількість днів користування кредитними коштами в місяці, в якому здійснюється погашення (п. 2.4 кредитного договору 2).

За змістом п. 2.10 кредитного договору 2, у випадку порушення повернення кредитних коштів, сплачувати банку пеню в розмірі відсотків річних, обчислених за подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла в період прострочення, нараховану на суму простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення.

У випадку порушення строків сплати відсотків за користування кредитною лінією, зазначених у п. 2.4 договору, сплачувати банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми прострочених відсотків за кожний випадок прострочення.

п. 3.3 кредитного договору 2 передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, позивач як кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі відсотків річних, обчислених за подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла в період прострочення, нарахованої на суму простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення.

До вказаного кредитного договору 2 також було укладено ряд додатків, зокрема, договором про внесення змін до кредитного договору 2 від 27.06.2013 строк дії кредитного договору 2 було продовжено до 01.07.2014, визначено, що залишок кредиту згідно кредитного договору становить 914 500, 00 грн.

Позивачем було виконано прийняті на себе зобов'язання та видано відповідачу 2 грошові кошти у сумі 5 050 000, 00 грн.

Третя особа 2., в свою чергу, прийняте на себе зобов'язання з повернення кредитних коштів не виконав у визначений кредитним договором 2 строк, внаслідок чого порушив як умови такого договору, так і майнове право позивача.

За таких умов, позивач вважає, що має право на стягнення з третьої особи 2 простроченої суми боргу з урахуванням встановлених згаданим кредитним договором 2 штрафів та міри відповідальності згідно ст. 625 ЦК України.

Станом на день подання позовної заяви сума заборгованості становить 1 799 422,41 грн., з яких: основна заборгованість 914 500 грн.; заборгованість по процентам 386 грн. 26 коп.; штраф за прострочення погашення процентів - 9 131,03 грн.; пеня за прострочення погашення кредиту 425 090,08 грн.; 3% річних від простроченої суми 31 474,04 грн.; індекс інфляції - 418 841,00 грн.

12.02.2008 між позивачем та ОСОБА_2 (далі - третя особа 1) укладено кредитний договір №5386-45.1/8-2 (далі - кредитний договір 3), відповідно до якого позивач відкрив останньому як позичальнику відкличну кредитну лінію з лімітом 5 050 000, 00 грн. строком з 12.02.2008 по 10.03.2009, а позичальник зобов'язався погасити заборгованість не пізніше 10.03.2009р.

Аналогічним обов'язком третьої особи 1 за кредитним договором 3 стало зобов'язання сплачувати кредитодавцю відсотки за користування кредитною лінією щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем, за який вони нараховані, а також разом з повним погашенням кредитної лінії за фактичну кількість днів користування кредитними коштами в місяці, в якому здійснюється погашення (п. 2.4 кредитного договору).

Наведений кредитний договір 3 також містить умови про те, що у випадку порушення повернення кредитних коштів, сплачувати банку пеню в розмірі відсотків річних, обчислених за подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла в період прострочення, нараховану на суму простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення (п. 2.10 кредитного договору 3).

У випадку порушення строків сплати відсотків за користування кредитною лінією, зазначених у п. 2.4 договору, сплачувати банку штраф у розмірі 10 відсотків від суми прострочених відсотків за кожний випадок прострочення.

Пунктом 3.3 кредитного договору 3 визначено, що у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, позивач як кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі відсотків річних, обчислених за подвійною обліковою ставкою НБУ, яка діяла в період прострочення, нарахованої на суму простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення.

За домовленістю сторін у подальшому до вказаного кредитного договору 3 також укладалися зміни.

Банк у повному обсязі здійснив видачу кредитних коштів третій особі 1, проте боржник зобов'язання з повернення даної грошової суми та сплати відсотків не виконав, у зв'язку з чим порушив майновий інтерес банку та норми чинного законодавства.

Станом на день подання позовної заяви сума заборгованості становить 9 981 909,93 грн., з яких: основна заборгованість 5 050 000,00 грн.; заборгованість по процентам 30 474,60 грн.; штраф за прострочення погашення процентів - 67 322,81 грн.; пеня за прострочення погашення кредиту 2 347 408,34 грн.; 3% річних від простроченої суми 173 804,17 грн.; індекс інфляції - 2 312 900,00 грн.

18.12.2013 з метою забезпечення належного виконання основних зобов'язань за кредитним договором 1, кредитним договором 2 та кредитним договором 3. між позивачем як іпотекодержателем та відповідачем як іпотекодавцем укладено договір іпотеки, зареєстрований за №4977 (далі - договір іпотеки), у відповідності до якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання основного зобов'язання за вказаними кредитними договорами передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором наступне нерухоме майно: нежилі приміщення першого поверху на підвалу загальною площею 1089, 8 кв. м, до яких відносяться такі нежилі приміщення: приміщення №92 (підвал) - пл. 467, 5 кв. м, приміщення №93 (перший поверх) - пл. 622, 3 кв. м, зі всіма невід ємними його приналежностями, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22 (далі - предмет іпотеки).

За п. 1.3 такого договору іпотеки, сторони погодили вартість предмету іпотеки у сумі 20 287 385, 00 грн.

п. 1.8 договору іпотеки визначено, що іпотекодавець попередив іпотекодержателя про те, що предмет іпотеки за цим договором також є предметом іпотеки за договором застави, укладеним між іпотекодавцем та ПАТ «Банк «Київська Русь» від 17.09.2003 за реєстровим №5456. Дозвіл на передачу предмета іпотеки в наступну іпотеку від попереднього іпотекодержателя №8205/20-21368 від 17.12.2013.

З огляду на пп. 2.1.5 договору іпотеки, іпотекодавець запевняє, що іпотека за цим договором забезпечує виконання основного зобов'язання 1, основного зобов'язання 2 та основного зобов'язання 3 як разом, так і окремо.

Відповідно до пп. 3.1.13 зазначеного договору іпотеки, позивачу як іпотекодержателю надане право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку і випадках, передбачених договором та/або чинним законодавством, а також право самостійно обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом п. 4.2 даного договору іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержаталем самостійно на момент реалізації свого права звернення стягнення на предмет іпотеки у тому числі, але не виключно: основну суму кредиту, наданого за кредитним договором 1, кредитним договором 2 та кредитним договором 3; проценти за користування кредитами; неустойку, штрафи за порушення основних зобов'язань за переліченими кредитними договорами та інш.

Крім того, п. 5.3 договору іпотеки чітко визначено, що банк як іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим чинним законодавством України за власним вибором, у тому числі, на підставі рішення суду (пп. 5.3.2)

З огляду на викладені вище обставини, позивач, у зв'язку з тим, що боржники не виконали взяті на себе грошове зобов'язання, набув право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх майнових вимог за вказаними кредитними договорами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Самтиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 2 вказаної ст. 33 встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зважаючи на ч. 1 ст. 13 даного Закону, предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед попереднім іпотекодержателем ще не настав. Якщо попередній іпотекодержатель не скористався цим правом, попередня іпотека є дійсною до повного задоволення вимоги попереднього іпотекодержателя за основним зобов'язанням, а право власності на предмет іпотеки переходить до нового власника разом з обтяженням цього майна попередньою іпотекою.

Крім того, ч. 5 наведеної статті передбачає, що при зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог.

З наведеного вище, а також доданих до даної позовної заяви документів вбачається, що іпотекодержателем за згаданим вище договором застави є Акціонерний банк «Київська Русь», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», яке, в свою чергу, виступає іпотекодержателем за вже вказаним договором іпотеки.

Таким чином, правом первісної та наступної іпотеки володіє єдиний іпотекодержатель - ПАТ «Банк «Київська Русь».

За таких умов, застосовуючи ч. 5 ст. 13 Закону України «Про іпотеку», банк, як позивач у справі, обґрунтовано стверджує про те, що первісні вимоги останнього за кредитним договором №7506-20/3-1 від 28.08.2003р., забезпеченим договором застави від 17.09.2003р., зареєстрованим за №5456, будуть задоволені у повному обсязі внаслідок звернення стягнення на нежилі приміщення: приміщення №92 (підвал) - пл. 467, 5 кв. м, приміщення №93 (перший поверх) - пл. 622, 3 кв. м, зі всіма невід ємними його приналежностями, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22, що виступають предметом наступної іпотеки за договором іпотеки від 18.12.2013р., зареєстрований за №4977, укладеним в забезпечення як зазначеного кредитного договору №7506-20/3-1 від 28.08.2003р., так і кредитного договору №5385-45.1/8-2 від 12.02.2008р., кредитного договору №5386-45.1/8-2 від 12.02.2008р.

Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи правову позицію ВСУ у справі за № 6-61 цсі5, Банк отримав висновок суб'єкта оціночної діяльності: ТОВ «Кредитне Брокерське Агентство», про вартість предмету іпотеки, нерухомого майна за адресою м. Київ вул. Златоустівська, 44/22.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір за позовом у відповідності до п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", підлягає стягненню в доход Державного бюджету України, оскільки Позивач звільнений від його сплати на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. В рахунок погашення:

заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелбуд» (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22, ) у сумі 10 551 995 грн. 84 коп. за кредитним договором №7506-20/3-1 від 28.08.2003.;

заборгованості ОСОБА_6 (04210, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у сумі 1 799 422 грн. 41 коп. за кредитним договором №5385-45.1/8-2 від 12.02.2008;

заборгованості ОСОБА_2 (04107, АДРЕСА_2.; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у сумі 9 981 909,93 грн. за кредитним договором №5386-45.1/8-2 від 12.02.2008,

загальної суми заборгованості у розмірі 22 333 328,18 грн. перед ПАТ «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, 11а; ) звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18.12.2013 зареєстрованим за №4977, а саме на нежилі приміщення: приміщення №92 (підвал) - пл. 467, 5 кв. м, приміщення №93 (перший поверх) - пл. 622, 3 кв. м, зі всіма невід'ємними його приналежностями, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22 та належать Товариствк з обмеженою відповідальністю «Інтелбуд» (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22, ) на праві власності, яке зареєстроване 08.06.2003 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі №36п-211 за реєстровим номером 3606п, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною 29 149 000 грн, згідно висновку про вартість майна від 01.09.2015.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелбуд» (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 44/22, ) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 грн. 00 коп.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 15.04.2016

Суддя М.О. Лиськов