ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 921/1092/15-г/6

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський центральний універмаг" вих. № 30 від 10.02.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/867/16 від 19.02.2016 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року

у справі № 921/1092/15-г/6 (суддя Шумський І.П.),

порушеній за позовом

Позивача: Комунального підприємства «Тернопільводоканал» (вул. Танцорова, 7 м. Тернопіль, 46008)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський центральний універмаг" (бульв. Т. Шевченка, 12 м. Тернопіль, 46001)

Про стягнення 7021, 91 грн.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: ОСОБА_2 п/к за довіреністю № 08/47 від 10.10.15 р.;

від позивача: ОСОБА_3 - п/к за довіреністю № 2413/15 від 12.10.2015 р.;

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Розгляд справи проводиться в режимі відеоконференції; здійснюється технічна фіксація судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2016 року, справу № 921/1092/15-г/6 Господарського суду Тернопільської області розподілено головуючому судді Данко Л.С., суддям: Кузь В.Л., Галушко Н.А.

Ухвалою Львів Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський центральний універмаг" вих. № 30 від 10.02.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/867/16 від 19.02.2016 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 09.03.2016 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи) (а.с. 179,180).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2016 р., за клопотаннями: позивача від 01.03.16 р. (вх. № 01-04/1685/16) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 196) та апелянта/відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 238), розгляд справи відкладено на 06.04.2016 р., про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а.с. 242/зворот).

В судове засідання, 06.04.2016 р. представник апелянта/відповідача прибув, на виконання вимог ухвали суду, по-пошті, надіслав за вх. № 01-04/2312/16 від 28.03.2016 р. копії: виписки з ЄДРПОУ, витяг із Статуту, у судовому засіданні надав пояснення аналогічне викладеному в апеляційній скарзі, просить рішення місцевого суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - прибув, на виконання вимог ухвали суду, по-пошті, надіслав за вх. № 01-04/1685/16 від 01.03.2016 р. Відзив на апеляційну скаргу, копію виписки з ЄДРПОУ, витяг із Статуту із змінами і доповненнями до нього, у судовому засіданні надав пояснення аналогічне викладеному у відзиві на апеляційній скаргу, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та розгляд справи призначено на 09.03.2016р., а з підстав зазначених в ухвалі суду від 09.03.2016 р. розгляд справи було відкладено на 06.04.2016 р., про що сторони було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Представники сторін прибули у судове засідання, надали пояснення по суті справи, виконали вимоги ухвали суду, з огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 921/092/15-г/6.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року по справі № 921/1092/15-г/6 (суддя Шумський І.П.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський центральний універмаг" на користь Комунального підприємства "Тернопільводоканал" 7021 грн. 91 коп. плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин та 1218 грн. судового збору (а.с. 162, 163-170).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 21.01.2016 р. у справі № 921/1092/15-г/6, апелянт/відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільський центральний універмаг") звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 181-188), просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2016 року у справі № 921/1092/15-г/6 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права при недотриманні процесуального права, з неповним зясуванням судом усіх обставин справи, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі апелянт/відповідач покликається на те, що місцевий господарський суд прийшов до помилкового висновку про те, що позов про стягнення плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин у сумі 7021, 91 грн. підставно предявлений на підставі п. 4.5. договору № 956 від 08.01.2013 р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення, оскільки зазначеним пунктом договору передбачено, що у випадку недотримання споживачем допустимих величин показників шкідливих речовин у стічних водах споживач сплачує штрафні санкції (неустойку, пеню, штраф) згідно Інструкції про встановлення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 р. та Правил приймання, в той час, як заявлені до стягнення штрафні санкції не підпадають під ознаки, вказані в ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України.

Апелянт в апеляційній скарзі також покликається на те, що позивач є неналежною стороною, оскільки 20 % від стягуваної суми надходить до місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища.

Скаржник стверджує, що відбір стічних вод, їх транспортування та дослідження проведені з порушенням КНД 211.1.0.009-94, ДСТУ І80 5667-10:2005, ДСТУ І80 5667-3-2001, що позивачем не доведено наявності в його лабораторії необхідної організаційної, нормативної і методичної документації, як це передбачено Законами України "Про охорону навколишнього природного середовища" та "Про метрологію та метрологічну діяльність", Правилами уповноваження та атестації у державній метрологічній системі.

Апелянт також покликається на те, що оскарження виставлених позивачем рахунків це не передбачений законом спосіб судового захисту. А спір щодо цього не підвідомчий господарським судам.

Разом з тим, скаржник зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги ту обставину, що позивач, всупереч Правил № 37, не предявив відповідачу претензії про сплату за скид стічних вод, у звязку з чим, допущено порушення досудового розгляду даного спору, відтак, на думку представника апелянта, позивач звернувся з позовом до суду передчасно.

В першу чергу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що покликання апелянта/відповідача в апеляційній скарзі на необхідність досудового врегулювання спору згідно з п.п. 2.2. та 7.10. Правил № 37, до уваги не приймається, оскільки такі твердження суперечать Рішенню Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів), так як відповідно до цього Рішення Конституційного Суду України положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Установлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням субєктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Колегія суддів виходить з того, що відповідними пунктами Правил № 37 встановлено не обовязок, а право субєкта господарювання чи іншої юридичної особи учасника господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів звернутися до нього з письмовою претензією за своїм волевиявленням. Недотримання позивачем вимог п.п. 2.2. та 7.10. Правил № 37 щодо обовязку з предявлення іншій стороні претензії не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову про стягнення платежів, та не може бути підставою для застосовування судом пункту 4 ст. 83 ГПК України, а також для відмови в прийнятті заяви (крім позовів, повязаних з перевезенням, що здійснюється на підставі угод про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) та міжнародне залізничне перевезення (КОТІФ).

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, 08.01.2013 року між КП "Тернопільводоканал" (виробником), з однієї сторони, та Тернопільським центральним універмагом (споживачем), з іншої сторони, був укладений договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення за №956 (надалі - договір), за умовам якого виробник (позивач у справі) зобов'язувався здійснювати водопостачання та водовідведення на наступні обєкти споживача Універмаг м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, 12.

Відповідно до п. 3.6 договору, споживач (відповідач) зобовязався систематично дотримуватись допустимих величин показників шкідливих речовин у стічних водах згідно наведеної в угоді таблиці.

За п. 1.3 договору, сторони зобов'язуються належно виконувати його умови, а також вимоги Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України №190 від 27.06.2008 р., Правил приймання стічних вод у комунальну каналізацію м. Тернопіль, затверджених рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №650 від 14.07.2004 р. з подальшими внесеними змінами та доповненнями, а також інших нормативно-правових актів, які регулюють відносини, що становлять предмет цього правочину.

Згідно з п. 5.1 договору визначено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом одного року, а в частині своєчасно виконаних зобов'язань до моменту їх повного виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що через відсутність письмових заяв сторін про припинення договору, останній продовжив свою дію і впродовж 2014-2015 р.р. (п. 5.2 договору), оскільки зворотнього апелянт суду не представив.

До нормативно-правових актів, згаданих в п.1.3 правочину належать і Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 р. №37, зареєстровано в Мін'юсті України 26.04.2002 р. за № 402/6690 (надалі Правила №37) та Інструкція про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 року N 37 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2002 р. за № 402/6690 (далі - Інструкція).

Їх дія поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Згідно пункту 2.1 Правил № 37, Водоканалам надані права контролювати якість, кількість та режим скиду стічних вод підприємств; пред'являти підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень, при порушенні як цих Правил, так і місцевих Правил приймання; здійснювати раптовий (у будь-яку годину доби), не погоджений з Підприємством заздалегідь, відбір проб для контролю за якістю стічних вод, що скидаються. Порядок та періодичність відбору проб визначаються в місцевих Правилах приймання.

Відповідно до п. 2.4 Правил № 37, на підприємства покладені обов'язки виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги; дотримуватись установлених Водоканалом кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках Підприємства; оплачувати рахунки за скид понаднормативних забруднень при порушенні встановлених показників.

У відповідності до ст.15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п.1.5 Правил №37, Водоканали на підставі цих Правил та Інструкції розробляють місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту, у яких установлюються допустимі концентрації (далі - ДК) для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися підприємствами (абонентами) в систему каналізації, а також відображаються місцеві особливості приймання стічних вод підприємств (абонентів) у міську каналізацію.

Правилами № 37 визначено, що місцеві Правила приймання згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», затверджують виконавчі органи місцевих рад.

Місцеві Правила приймання є обов'язковими для всіх підприємств (абонентів), яким водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради.

У місцевих Правилах приймання конкретизується порядок відбору проб стічних вод на аналіз, порядок їх оформлення, а також порядок проведення аналізу проб (п. 7.11. Правил № 37).

Відповідно до п. 1.2 Правил приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу м. Тернопіль (надалі по тексту - місцеві Правила), затверджених рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 650 від 14.07.2004 р. (з подальшими змінами та доповненнями), останні є обов'язковими для Абонентів усіх видів власності, що відводять стічні води в систему каналізації м. Тернопіль.

Пунктом 1.5 місцевих Правил визначено, що взаємовідносини між Водоканалом і Абонентами регламентує Договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення, а також дані Правила і нормативні акти, що діють у період дії договору.

В пунктах 2.1,2.2,6.8 місцевих Правил йдеться про те що, з метою контролю якості стічних вод Абонентів Водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод Абонента виконується уповноваженими представниками Водоканалу, що фіксується у спеціальному журналі або акті відбору проб, який підписують як представник Водоканалу, так і представник Абонента.

Зазначені пункти кореспондується з п. 7.8. Правил № 37.

Примірний бланк Акту відбору проб стічних вод є додатком № 3 до місцевих Правил.

Згідно з "Порядком проведення відбору проб", що є додатком № 4 до місцевих Правил, відбір проб провадиться в будь-який час доби. Попередження Абонента здійснюється за 30 хвилин до початку відбору проб. Відбір проб провадиться працівниками Водоканалу в присутності представника Абонента. Відбір проб оформлюється актом відбору проб і підписується представниками Водоканалу, представниками інших контролюючих організацій (у випадку їхньої присутності при відборі), представником Абонента, що контролюється.

Порядок та періодичність відбору контрольних проб - не менше одного разу в квартал, а при необхідності частіше (п.9 Порядку проведення відбору проб).

Відповідно до письмових і усних пояснень представника позивача (водоканалу), графіку та плану проведення перевірок відповідача на цей предмет не має. А тому, при їх здійснені представники позивача керувались п.9 Порядку проведення відбору проб, а також наявністю в приміщенні ЦУМу ресторану швидкого харчування "Два Гуся".

Відбір і аналіз стічних вод провадяться відповідно до затверджених методик. Результати аналізів рахуються дійсними до наступного відбору проб (але не більше двох місяців) і поширюються на увесь обєм стічних вод Абонента за цей період.

Результати аналізів стічних вод оформлюються у вигляді Протоколу дослідження якості води.

За змістом ст. 110 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою і цивільно-правову відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні в тому числі у забрудненні та засміченні вод.

Згідно п. 4.5 договору, у випадку недотримання відповідачем допустимих величин показників шкідливих речовин у стічних водах, що скидаються ним у міську каналізаційну мережу, він сплачує на користь позивача штрафні санкції згідно Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 р. та Правил приймання.

Відповідно до п. 2.3 згаданої вище Інструкції, нормативи плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів установлюються в місцевих Правилах приймання на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб. м стічних вод з умістом забруднень у межах установлених в місцевих Правилах приймання допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

При перевищенні рівня вмісту забруднюючих речовин у стічних водах Підприємств, що скидаються у систему каналізації, порівняно з встановленими місцевими Правилами приймання, Підприємства сплачують Водоканалу плату за скид понаднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 куб. м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій, обсягом скинутих понаднормативно забруднених стічних вод та коефіцієнтом кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного стану водойми (п. 3.2 Інструкції).

Плата за скид стічних вод Абонентів у системи каналізації населених пунктів вноситься Абонентами згідно з розрахунками Водоканалу та виставленими ними рахунками на банківські рахунки Водоканалу у порядку та в терміни, передбачені договором (п. 3.17 місцевих Правил). Аналогічні положення містить і п. 4.1 Інструкції.

У зв'язку з цим, безпідставними є посилання апелянта/відповідача на те, що у справах про примусове стягнення коштів за несплату таких рахунків водоканал є неналежним позивачем.

Пунктом 3.18 місцевих Правил визначено, що плата за скид понаднормативних забруднень розподіляється таким чином: 20 відсотків перераховуються Водоканалом до місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища, що утворені в складі міського бюджету; 80 відсотків залишаються у розпорядженні Водоканалу і використовуються на відшкодування збитків Водоканалу, викликаних цими скидами, на ремонт та поліпшення експлуатації каналізаційних мереж та очисних споруд, а також на розвиток каналізаційного господарства м. Тернопіль.

Подібна норма встановлює лише подальший розподіл коштів, що надійшли на рахунок позивача.

Абонент зобов'язаний сплачувати рахунки за скид понаднормативних забруднень при порушеннях встановлених показників (п. 2.4 місцевих Правил).

Пунктом 2.3 місцевих Правил № 650 від 14.07.204 р. передбачено, зокрема право Абонента, перевіряти розрахунки допустимих концентрацій забруднюючих речовин в стічних водах, виконані Водоканалом, та оскаржувати їх. А також, звертатися до господарського суду з оскарженням неправомірно (на їх думку) виставлених рахунків та вимагати проведення аналізу стічних вод Абонента протягом 10 днів з моменту їх отримання. Відсутність такої скарги означає згоду абонента із виставленим рахунком.

(Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 13.10.2015 р. № 921/1176/14-г/16).

Як вбачається з матеріалів справи, в присутності представника відповідача, працівниками водоканалу в листопаді 2014 року, березні, травні та липні 2015 року проводився відбір проб стічних вод, про що складено відповідні акти № 403 від 14.11.2014 р., № 96 від 24.03.2015 р., № 177 від 19.05.2015 р., № 256 від 15.07.2015 р. Зазначені акти відбору проб, ні протоколи, ні виставлені позивачем до оплати рахунки відповідачем/апелянтом не оскаржувалися. Такі докази в матеріалах справи відсутні, апелянтом не подані.

Акти відбору проб складені за формою, встановленою додатком № 3 місцевих Правил.

Їх примірники було вручено представнику відповідача, що не заперечується апелянтом.

Лабораторними дослідженнями позивача встановлено факт скиду відповідачем стічних вод з перевищенням допустимих величин показників. Вказане стверджується витягами із Журналів реєстрації проб та реєстрації результатів повного хімічного аналізу, а також ОСОБА_4 дослідження якості стічних вод № 551 від 14.11.2014 р., № 274 від 19.05.2015 р., № 171 від 24.03.2015 р., № 376 від 15.07.2015 р. (останні заповнені за формою, передбаченою додатком № 5 місцевих Правил).

Наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про атестацію №РХ-1325/13, яке видане Державним підприємством "Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації" 06.12.2013 р., строк дії до 05.12.2016 р., підтверджує відповідність лабораторії КП "Тернопільводоканал" критеріям атестації та на право на проведення відповідних вимірювань.

Повідомленнями позивача № 2815/14-а від 27.11.2014 р., № 724а/15 від 02.04.2015 р., № 1481е/15 від 04.06.2015 р., № 1808/15 від 07.07.2015р. відповідача проінформовано про перевищення допустимих показників якості стічних вод у міську каналізацію, відповідно до п. 6.15 Правил, надіслано рахунки про необхідність внесення за це плати та попереджено про можливість їх стягнення у судовому порядку. Надіслання відповідачу таких повідомлень стверджується поштовими квитанціями (фіскальними чеками) та відповідями Тернопільської дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 01.10. та 22.10.2015 року.

Період, за який розрахована плата за скид понаднормативних забруднень, встановлених разовим аналізом, становить 2 місяці. Зокрема, місяць в якому відібрана проба та попередній місяць, що відповідає положенням п. 3.11 місцевих Правил.

Обрахована таким чином плата за жовтень листопад 2014 року, лютий-березень 2015 року, квітень травень 2015 року та червень липень 2015 року становить - 7021,91 грн.

Місцевим судом встановлено, що відповідачем в добровільному порядку виставлені позивачем рахунки за перевищення допустимих показників якості стічних вод на вказану суму не оплатив, такі докази в матеріалах справи відсутні; їх не оскаржував, що останнім не заперечується.

Судом першої та другої інстанцій, зокрема, з'ясовано, та підтверджується матеріалами даної справи, що господарським судом Тернопільської області розглянуто спір між тими ж сторонами про стягнення з відповідача 3 877,52 грн. за перевищення допустимих показників якості стічних вод за лютий березень 2014 року (справа № 921/1176/14-г/16).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 року скасовано рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2015р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.04.2015 р. у даній справі, якими водоканалу було відмовлено у задоволені позову та зазначено, що неналежне заповнення заявником протоколів відбору проб та їх аналізу не впливає на їх недійсність та не звільняє від обов'язку сплати відповідачем висталеного йому рахунку.

Під час нового розгляду справи № 921/1176/14-г/16, рішенням господарського суду Тернопільської області від 11.01.2016 року позов водоканалу задоволено повністю.

Колегією суддів не приймаються до уваги твердження апелянта, що позивачем не підтверджено факту, що лаборант ОСОБА_5 є уповноваженим представником КП «Тернопільводоканал», оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відбір проб стічних вод у відповідача проводився в присутності представника ТзОВ «Тернопільський ЦУМ», провідного спеціаліста ОСОБА_6, яка мала можливість пересвідчитись у повноваженнях представника, оскільки особа, яка проводить відбір, обовязково має при собі посвідчення, належним чином оформлене та засвідчене. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції, відповідачем не заявлялось жодних сумнівів щодо повноважень представника, який проводив відбір проб стічних вод, відтак у позивача були відсутні підстави доводити в суді першої інстанції вказані вище обставини, які на час розгляду справи судом першої інстанції на дату постановлення судового рішення у справі, у відповідача не викликали жодних сумнівів.

Є необґрунтованими належними та допустимими доказами твердження апелянта, що відбір проб проводився в неналежному каналізаційному колодязі, оскільки відповідно до пункту 3 Додатку 4 Правил приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу м. Тернопіль, місцем відбору проб стічних вод Абонента при плановому контролі складу і властивостей стічних вод є контрольне приєднання Абонента (колодязь, камера і т.п. на приєднанні), тобто в акті зазначено контрольний колодязь. Умовами договору (п. 3.1.) не передбачається точка відібрання проб, а точка розмежування розподілу відповідальності. Тим більше, що рахунки за перевищення допустимих показників якості стічних вод, які виставлялися відповідачу, містять запис «колодязь № 1», з якого проводився відбір стічних вод (а.с. 17, 17/зворот, 18, 24, 24/зворот, 25, 32, 39, 39/зворот, 40). Оскільки відбір проб проводився в присутності представника Абонента (Апелянта/відповідача), який підписав акти відбору стічних вод без жодних застережень (зауважень тощо) щодо місця і порядку відбору проб, в графі «Особливі умови проби» представник апелянта/відповідача не вказав жодних порушень при здійсненні такого відбору представниками лабораторії КП «Тернопільводоканал», відтак вищезазначені твердження апелянта не заслуговують на увагу суду.

Також належить зазначити, що акти № 403 від 14.11.2014 р., № 96 від 24.03.2015 р., № 177 від 19.05.2015 р., № 256 від 15.07.2015 р. та протоколи дослідження якості стічних вод № 551, № 171, № 274, № 376 складено відповідно до Правил приймання стічних вод у комунальну каналізацію м. Тернопіль, затверджені рішенням № 650 Виконавчого комітету Тернопільської міської ради 14.07.2004 р. (за текстом постанови Правила)(форма акту відбору проб та форма протоколу дослідження якості стічних вод, затверджені рішенням Тернопільської міської ради та є відповідно додатками № 3 та № 5 місцевих Правил). Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19 лютого 2002 року № 37, зареєстровані в міністерстві юстиції України 26 квітня 2002 року за № 403/6691, поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі Водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі Підприємства) (пункт 1.2. Правил).

На підставі вищезазначених Правил та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів Водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради (п. 1.6. Правил). У місцевих Правилах приймання конкретизується порядок відбору проб стічних вод на аналіз, порядок їх оформлення, а також порядок проведення аналізу проб (п. 7.11 Правил). З огляду на наведене, місцеві Правила є для КП «Тернопільводоканал» основним керівним документом при відборі проб та оформленні відповідних документів, які його стосуються.

Результати аналізів стічних вод оформлено позивачем ОСОБА_4 дослідження якості стічних вод за № 551, № 171, № 274, № 376, які містять найменування Абонента, дані про місце та дату відбору проби, а також вміст забруднюючих речовин, що підтверджується матеріалами даної справи.

Долучені до матеріалів справи витяги з Журналу реєстрації проб (води зворотні) та журналу реєстрації результатів повного хімічного аналізу підприємств м. Тернополя (води зворотні) містять дані про дату відбору/доставки проби, номер акта відбору проби, номер посудини, місце відбору проби, точка і місце відбору з привязкою до місцевості, прізвище особи, яка здійснила відбір проби тощо. Відомості, відображені у даних документах відповідають відомостям, вказаним в актах відбору проб за № 403 від 14.11.2014 р., № 96 від 24.03.2015 р., № 177 від 19.05.2015 р., № 256 від 15.07.2015 р. При цьому, Вищий господарський суд у постанові від 13.10.2014 р. по справі № 921/1176/14-г/16 за позовом КП «Тернопільводоканал» до ТзОВ «Тернопільський центральний універмаг» про стягнення плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин, звернув увагу, що чинне законодавство України не містить відповідної правової норми, за якою відсутність у протоколі дослідження якості стічних вод посилання на час приймання проб лабораторією та умов їх зберігання до проведення дослідження, а також посилання на методики дослідження, національні стандарти тощо, ставить під сумнів результати аналізу стічних вод та, відповідно, тягне за собою недійсність останнього, що зокрема, досліджено місцевим господарським судом у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення відбору проби одразу були доставлені в лабораторію, в той же день відбувся початок проведення аналізів, результати яких занесено у журнал лабораторії, який пронумерований, прошнурований, і скріплений печаткою підприємства. Після завершення вимірювань було заповнено протоколи шляхом переносу результатів із журналу, і, разом із супровідними листами направлені Абоненту, в день складання протоколу для ознайомлення з результатами (докази в матеріалах справи), що відповідає п. 6.15 місцевих Правил.

Правила уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, на які посилається Апелянт в апеляційній скарзі, встановлюють вимоги щодо організації та порядку здійснення уповноваження і атестації у державній метрологічній системі на проведення метрологічних робіт та оформлення їх результатів. Лабораторія водовідведення КП «Тернопільводоканал» діє на підставі Свідоцтва про атестацію № РХ-1325/13, виданого Державним підприємством «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», видане 06 грудня 2013 року і є чинним до 05 грудня 2016 року (докази в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.3. Правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, затверджених наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 березня 2005 року № 71, паспорт підрозділу затверджується керівником заявника. Відповідно Паспорт лабораторії водовідведення затверджено директором КП «Тернопільводоканал», в ньому ж зазначається інформація про фахівців, які здійснюють метрологічні роботи. Відповідність кадрового складу лабораторії підтверджується тим, що підприємству видано вищевказане Свідоцтво про атестацію № РХ-1325/13, яке отримується при відповідності всім необхідним вимогам, в т.ч. і наявності спеціально навчених працівників.

Зазначені вище обставини, на які покликається Апелянт в апеляційній скарзі, не є предметом спору у даній справі та не оспорювалися Апелянтом/відповідачем, такі докази ним суду не представлено, в матеріалах справи відсутні.

Апелянт в апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що акти та протоколи, правову оцінку яким надано вище, мають відповідати ДСТУ І80 5667-3-2001, ДСТУ 180 5667-10/2005 та КНД 211.1.0.009-94 «Гідросфера. Відбір проб для визначення складу і властивостей стічних та технологічних вод», однак, зазначені вище нормативи не внормовують скиди в міську каналізацію, а стосуються контролю за стічними водами, які скидаються у відкриті водойми (річки, озера тощо). Таким чином, зазначені апелянтом ДСТУ та КНД 211.1.0.009-94 не врегульовують порядку скиду стічних вод підприємствами у систему міської каналізації та контролю за цими скидами (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 червня 2014 рр. по справі № 914/3774/13). З огляду на вищенаведене, покликання апелянта на застосування до даних правовідносин ДСТУ І80 5667-3-2001, ДСТУ 180 5667-10/2005 та КНД 211.1.0.009-94 є помилковим.

Місцевим судом встановлено, що для проведення аналізу було відібрано 1 л. стічної води = 1000 мл., а для проведення аналізу необхідно 300 мл. стічної води, що є у три рази менше відібраного.

Апелянт/відповідач, заперечуючи проти позову, клопочучи в апеляційній скарзі про скасування рішення місцевого суду у даній справі, не зазначив, у чому саме полягало порушення чи недотримання представниками позивача процедури відбору проб, їх зберігання, транспортування, а також не подав жодних зауважень до розрахунку величини додаткової плати за скид стічних вод з порушенням вимог Правил щодо їх складу і властивостей і в судовому порядку його не оскаржував.

Як встановлено місцевим судом, підтверджується матеріалами справи, не спростовано належними та допустимими доказами апелянтом/відповідачем, позивач виконав розрахунок відповідно до Державних Правил, математичного алгоритму вказаному в розділі 3 місцевих Правил, а також п. 3.4. Договору № 956 від 08.01.2013 р. без порушень цих нормативно-правових актів. Доказів невідповідності проведеного позивачем розрахунку величини додаткової плати суду не надано.

Надуманими є покликання представника апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 10/732 від 13.07.2004 р., оскільки в останній йдеться про непідвідомчість господарським судам справ у спорах про визнання договорів такими, що не підлягають виконанню.

Колегією суддів не приймаються як належні та допустимі докази, твердження апелянта про необхідність не лише відправлення рахунків абоненту, а й їх вручення, так як сторони вільно укладаючи Договір № 956 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, у п. 2.7. передбачили, що рахунки отримуються споживачем у абонентському відділі КП «Тернопільводоканал» до 10 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому надавалася послуга. В будь-якому випадку вважається, що споживач (апелянт/відповідач) одержав рахунок за спожиті послуги до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Отже, згідно умов Договору, отримання рахунків є прямим обовязком саме споживача (апелянта/відповідача). Разом з тим позивач надсилав відповідачеві/апелянту рахунки по-пошті, що підтверджується фіскальними чеками, які є в матеріалах справи.

Правилами надання послуг поштового звязку, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (з наступними змінами і доповненнями), поштовим відправленням є реєстровані лист, бандероль, посилка, прямий контейнер, які приймаються для пересилання з оцінкою вартості вкладення визначеною відправником.

Поштовий конверт, згідно вказаних Правил, це упаковка, виготовлена за встановленим стандартом і призначена для пересилання письмових повідомлень та іншого вкладення відповідно до цих Правил (п. 14 Правил).

Згідно зазначених Правил, приймання поштового відправлення, поштового переказу виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення, поштового переказу, що подаються до пересилання.

Реєстрованим поштовим відправленням є поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку. Розрахунковий документ це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового звязку.

Відповідно до п. 19 Правил, опис вкладення не є обовязковими для оформлення відправником.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.04.2008 р. № 01-08/208 «Про постанову Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового звязку» незмінною залишається правова позиція Вищого господарського суду України, згідно з якою: 2.1. Розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового звязку (касовий чек, поштова квитанція тощо), може вважатися доказом надсилання іншій стороні (сторонам) у справі копії позовної заяви, апеляційної або касаційної скарги тощо.

Позивачем долучено до справи, докази вручення апелянту/відповідачу відповідної кореспонденції, що підтверджується листами Тернопільської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 301-26/3/442 від 01.10.2015 р. та № 301-26/3-472 від 22.10.2015 р., з яких вбачається, що рекомендований лист № 926 вручено - 06.04.2015 р., а рекомендований лист № 889 30.07.2015 р. - представнику ТзОВ «Тернопільський центральний універмаг» ОСОБА_7 (докази в матеріалах справи).

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідачем належним чином не доведено і не обгрунтовано причин несплати виставлених позивачем рахунків за перевищення допустимих показників якості стічних вод.

В силу пунктом 2.3 місцевих Правил передбачено, зокрема право Абонента, перевіряти розрахунки допустимих концентрацій забруднюючих речовин в стічних водах, виконані Водоканалом, та оскаржувати їх. А також, звертатися до господарського суду з оскарженням неправомірно (на їх думку) виставлених рахунків та вимагати проведення аналізу стічних вод Абонента протягом 10 днів з моменту їх отримання. Відсутність такої скарги означає згоду абонента із виставленим рахунком.

Про це ж зазначено в згаданій вище постанові Вищого господарського суду України від 13.10.2015 року у справі № 921/1176/14-г/16.

Однак, відповідач стверджує, що в силу приписів ст. 12 ГПК України, господарським судам не підвідомчі спори про визнання рахунків такими, що неправомірно виставлені, оскільки предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способами захисту прав, а оскарження неправомірно виставленого рахунку та вимагання проведення аналізу стічних вод протягом 10 днів з моменту їх отримання не передбачає судовий порядок захисту. В підтвердження наведеного посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі № 10/732 від 13.07.2004 р.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, за яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана правова норма кореспондується з положеннями статті 20 ГК України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Такими є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у вирішенні інших вимог за відсутністю у ст. 16 ЦК відповідного способу судового захисту для таких вимог з огляду на положення ст. 124 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ОСОБА_8 Судом України практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України).

Таким чином, правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що отримавши неправомірно (на думку відповідача) виставлений рахунок останній не був позбавлений права звернутись до господарського суду у встановлений місцевими Правилами строк із позовом, зокрема, про визнання неправомірними дій КП "Тернопільводоканал", повязаних з нарахуванням ТзОВ "Тернопільський центральний універмаг" плати за перевищення допустимих показників якості стічних вод шляхом пред'явлення рахунків.

З огляду на наведене вище, зважаючи на те, що відповідачем виставлені йому позивачем до оплати рахунки за перевищення допустимих показників якості стічних вод (з врахуванням передбачених чинним законодавством України можливих способів захисту своїх прав) не оскаржено, суд прийшов до висновку, що останні, в силу вимог п. 2.3 Правил приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу м. Тернопіль, визнані відповідачем.

Слід також зазначити, що позивачем 14.11.2014 р., 24.03.2015 р., 19.05.2015 р., 15.07.2015 р., відповідно до місцевих Правил здійснювався відбір разових проб. Водночас відповідач своїм правом на паралельний відбір проб не скористався і така можливість ним втрачена.

Окрім того, критично оцінюються судом і твердження відповідача про безпідставність позовних вимог з огляду на відсутність у нього обовязку платити за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин, оскільки нараховані за це суми не є штрафними санкціями.

Таке зобовязання відповідача визначено положеннями Інструкції, Правил №37 і місцевих Правил, вимоги яких (відповідно до їх змісту та умов договору № 956 від 08.01.2013р.) є обов'язковими для сторін.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, щ позов слід задовольнити.

Інші твердження апелянта до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу приписів ст. ст. 32, 33 ГПК України, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За положеннями статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів заслухала пояснення представників сторін по справі, оглянула та дослідила зібрані місцевим судом та подані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку, рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2016 р. у справі № 921/1092/15-г/6 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 21 січня 2016 р. у справі № 921/1092/15-г/6 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Кузь В.Л.

06.04.2016 р. проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Повний текст оформлено та підписано 12.04.2016 р.