ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2016 р.Справа № 916/4620/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Шитря О.М.

за участю представників сторін:

від позивача не зяився,

від відповідача ОСОБА_1 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ВАРЯГ»

на рішення господарського суду Одеської області від 11 лютого 2016 року

у справі №916/4620/15

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ВАРЯГ»

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ЦЕНТР»

про повернення обєкту оренди та стягнення 6898,46 грн.

встановив:

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ВАРЯГ» (далі-позивач, ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ЦЕНТР» (далі-відповідач, ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР») про:

- розірвання договору оренди автомобіля №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., укладеного між ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ» та ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР»;

- повернення обєкту оренди - автомобіля ЗАЗ VIDA, держаний номер НОМЕР_1;

- стягнення з ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР» боргу у розмірі 2380,46 грн.

У січні 2016 року до господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ЦЕНТР» до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ВАРЯГ» про витребування майна з незаконного володіння, зобовязання не чинити перешкоди у користуванні майном та стягнення матеріальної шкоди в розмірі 72075,21 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.01.2016р. зустрічну позову заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано зустрічний позов в одне провадження із первісним позовом.

02.02.2016р. ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР» звернулося до господарського суду з заявою про зменшення позовних вимог, а саме просило суд витребувати у ТОВ «Агенція «ВАРЯГ» легковий автомобіль НОМЕР_2 та передати його законному Орендарю ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР» та стягнути судові витрати в сумі 1489,75 грн.

10.02.2016р. ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ» звернулося до господарського суду з заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просило суд повернути обєкт оренди-автомобіль марки ЗАЗ VIDA державний номер НОМЕР_1 та стягнути з ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР» борг в розмірі 6898,46 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області 11.02.2016р. було залучено ОСОБА_3 до участі у справі №916/4620/15 у якості іншого відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.02.2016р. провадження у справі №916/4620/15 за зустрічним позовом ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР» до ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ» та ОСОБА_3 про витребування майна припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.02.2016р. (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначив, що господарським судом неправдиво прописано, що «докази повідомлення відповідача про зміну рахунків позивача, в матеріалах справи відсутні». Вказане спростовується тим, що в судових засіданнях представником позивача неодноразово зверталась увага на те, що 12.01.2016р. на адресу відповідача було направлено акт звіряння та розрахунковий рахунок для здійснення оплати за договором оренди №1/14-Ар/м від 15.08.2014р. (такі докази позивач додає до матеріалів апеляційної скарги). Отже, на думку позивача, останній здійснив усі спроби надати можливість відповідачу сплатити заборгованість згідно договору оренди.

Як далі стверджує скаржник, 04.02.2016р. в судовому засіданні представнику відповідача було вручено повідомлення про відмову від договору оренди №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., тобто відповідачу було відомо про розірвання договору оренди.

Крім цього, на адресу позивача було повернуто поштове повідомлення про вручення відповідачу листа від 03.02.2015р., яке згідно опису містить само повідомлення про розірвання договору оренди, акт звіряння та розрахунковий рахунок.

Отже, скаржник вважає, що позивач дотримався всіх умов щодо відмови від договору та на момент звернення з апеляційною скаргою договір оренди автомобіля №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., укладений між сторонами у справі, є розірваний.

Таким чином, з урахуванням того, що спірний договір оренди розірваний, зобовязання сторін припинилися, а тому відповідач відповідно до ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України зобовязаний повернути позивачу обєкт оренди, передбачений договором.

В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ» 29.03.2016р. були надані до канцелярії суду додаткові пояснення, зі змісту яких випливає, що 17.03.2016р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору оренди №1/14-Ар/м від 15.08.2014р. про розірвання договору.

17.03.2016р. на підставі акту приймання-передачі до договору оренди транспортний засіб був повернутий ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ».

На теперішній час спірний договір оренди автомобіля №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., укладений між позивачем та відповідачем у справі, є розірваним, а обєкт оренди - ЗАЗ VIDA державний номер НОМЕР_1 повернутий та в подальшому відчужений.

До вказаних додаткових пояснень представник позивача додав: копію додаткової угоди №1 від 17.03.2016р., копію акту приймання-передачі від 17.03.2016р., копію договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Також, у цих додаткових поясненнях представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ».

Відповідач не скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну каргу, але в судовому засіданні його представник заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.08.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ВАРЯГ» (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «ЦЕНТР» (Орендар) було укладено договір оренди автомобіля №1/14-Ар/м, згідно з п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування на умовах оренди 2 (два) автомобіля, зазначені в Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору, які є його невідємною частиною.

Відповідно до п.5.1. договору строк оренди: з « 15» серпня 2014р. по « 15» серпня 2016р.

Орендна плата за договором визначається як сума орендної плати по автомобілю, що передається в оренду, згідно Додатку, який є невідємною частиною цього Договору. Орендар проводить оплату шляхом перерахування грошових коштів та поточний рахунок Орендодавця щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним (п.п.6.1, 6.2 договору).

Пунктом 10.2. договору сторони встановили, що він вступає в силу з моменту початку строку оренди згідно п.5.1. договору.

На підставі актів приймання-передачі від 15.08.2014р. транспортні засоби ЗАЗ VIDA д/н НОМЕР_3, д/н НОМЕР_1 були передані ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ» ТОВ «Агенція безпеки «ЦЕНТР».

Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. За змістом статей 759-792 ЦК України можливо дійти висновку, що істотними для даного виду договорів є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування.

Спірний договір був укладений сторонами з дотриманням всіх істотних умов, орендоване майно передано відповідачу на підставі актів приймання-передачі від 15.08.2014р. та на протязі всього часу з моменту отримання автомобілів відповідач користується автомобілями виключно в господарській діяльності, як це передбачено п.2.1. договору.

Зазначені вище обставини не заперечуються позивачем.

В матеріалах справи міститься копія пропозиції позивача від 09.10.2015р. з вимогою про розірвання договору оренди та негайного повернення автомобілів.

Листом №52 від 19.10.2015р. відповідач відмовив позивачу у достроковому розірванні договору оренди автомобіля №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., посилаючись на безпідставність такої вимоги.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач до жовтня місяця сплачував орендну плату за користування автомобілями та виконував всі інші зобовязання, встановлені умовами договору оренди.

В подальшому, один із орендованих автомобілів, а саме ЗАЗ VIDA д/н НОМЕР_3, був вилучений у Орендаря на підставі кримінального провадження №0009340, що також підтверджував позивач.

Відповідач звертався до позивача листом №68 від 22.12.2015р. про надання інформації про дійсний рахунок ТОВ «Агенція безпеки «ВАРЯГ», оскільки відповідач неодноразово намагався здійснити оплату орендних платежів на рахунок, визначений в договорі оренди №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., але перераховані грошові кошти повертались на адресу платника із вказівкою банку про неможливість проведення оплати.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу.

При цьому, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Згідно зі ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

Частинами 1, 4 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (п.1 ст.760 ЦК України).

Пунктом 1 ст.761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно п.п.1, 5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач користується транспортним засобом ЗАЗ VIDA д/н НОМЕР_1 на підставі укладеного між сторонами договору оренди автомобіля №1/14-Ар/м від 15.08.2014р., правові підстави для зобовязання останнього повернути транспортний засіб в судовому порядку відсутні.

Доказів дострокового розірвання спірного договору оренди у визначений чинним законодавством України спосіб позивачем не надано, як і не надано доказів повідомлення відповідача про зміну рахунку позивача, відповідно до якого відповідач мав здійснювати оренду плату за автомобіль.

Заборгованість відповідача з орендних платежів в розмірі 6898,46 грн., на яку посилається позивач в обґрунтування позовної заяви, виникла не з вини відповідача, оскільки останнім доведено та підтверджено належними доказами, що він доклав всіх зусиль для здійснення такої оплати та в жодному разі не ухиляється від сплати орендних платежів.

На підтвердження вказаного, з метою недопущення порушень діючого договору оренди, відповідач направив на адресу позивача поштовий переказ в сумі 3935,05 коп., що підтверджується копією чеку №2113 від 05.01.2016р.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Більш того, враховуючи додаткові письмові пояснення позивача, надані при розгляді апеляційної скарги, на момент розгляду справи в апеляційному господарському суді та винесені постанови у даній справі, сторони вже врегулювали спірні між собою правовідносини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 11 лютого 2016 року у справі №916/4620/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 04.04.2016 р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

ОСОБА_4