ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2016р. Справа № 914/608/16

За позовом: Приватного підприємства Львівметалпродукт, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства Термобуд, м.Червоноград, Львівська область

про стягнення 315742,84 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Приватним підприємством Львівметалпродукт, м.Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-американського підприємства Термобуд, м. Червоноград, Львівська область про стягнення 315742,84 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 04.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.03.2016р.

Для всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору, зясування всіх обставин справи, а також враховуючи неявку відповідача 29.03.2016р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

В судове засідання 12.04.2016р. представник позивача не зявився, проте, 07.04.2016р. через службу діловодства господарського суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, докази надсилання на адресу відповідача акту звірки, договір про надання абонентської правової допомоги №2-10/2013 від 01.10.2013р. та витяги з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» про включення ПП «Львівметалопродукт» та ТзОВ СУАП «Термобуд» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором №0000003 від 22.01.2009р. та несвоєчасною оплатою поставленого та отриманого товару, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на день розгляду не погашена та становить 146735,57 грн. Крім того, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань позивачем нараховано 134770,03 грн. інфляційних втрат та 34237, 24 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач явку повноважного представника в судові засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце судового засідання. Вимог ухвал суду від 04.03.2016р. та 29.03.2016р. відповідач не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно витягу з ДП «Інформаційно-ресурсний центр», поданого позивачем на виконання вимог ухвали суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-американське підприємство «Термобуд», зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, куди і скеровувались ухвали господарського суду від 04.03.2016р. та 29.03.2016р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті з відміткою про вручення.

Згідно приписів п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника та за відсутності його відзиву на позов, в порядку ст.75 ГПК України, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Однією з підстав виникнення зобовязань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

22.01.2009р. між приватним підприємством «Львівметалопродукти» (позивач, за договором продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СУАП «Термобуд» (відповідач, за договором покупець) укладено договір №0000003 з додатком до договору від 12.09.2012р., який є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до умов п.1.1. договору, у відповідності до умов даного договору продавець зобовязується передати у встановлені терміни товар, а покупець прийняти і оплатити його вартість на умовах цього договору. Загальна кількість товару, яка підлягає поставці (асортимент, номенклатура), визначається сторонами в документах на відгрузку (п.1.2. договору).

Згідно п.п.2.1.,2.2. договору, загальна сума договору визначається як сума товару, отриманого згідно усіх накладних. Ціна, кількість і розгорнутий асортимент товару визначаються в накладних, які є невідємною частиною цього договору.

У відповідності до умов розділу 3 встановлено порядок розрахунків. Так, згідно п.3.1. договору, умова оплати попередня оплата в розмірі 100%. Форма оплати - безготівкова, на поточний банківський рахунок продавця згідно виставлених продавцем рахунків на оплату товару. Сторонами може бути узгоджений інший порядок розрахунків на поставку конкретної партії товару. В цьому випадку порядок розрахунків узгоджується сторонами в специфікації на дану поставку (п.п.3.2.,3.3. договору).

Згідно умов п.4.1. договору, товар повинен бути повністю поставлений покупець в терміни, що попередньо узгоджуються з покупець. За домовленістю сторін поставка товару здійснюється транспортом продавця. Інші умови поставки узгоджуються сторонами в специфікації на кожну партію товару окремо (п.4.2). Датою поставки товару є день підписання представниками покупця документів (накладної) (п.4.3.).

Крім того, 12.09.2012р. між сторонами укладено додаток №1 до договору №0000003 від 22.01.2009р. укладеного між Приватним підприємством «Львівметалопродукт» та Товариством з обмеженою відповідальністю спільним українсько-американським підприємством «Термобуд», згідно якого сторонами п.10.1. договору викладено в наступній редакції: «даний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2009р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Доповнено розділ 9 договору п.9.6. договору, згідно якого, сторони домовились між собою, відповідно до ч.1 ст. 259 Цивільного кодексу України, встановити для правовідносин, що виникають з даного договору позовну давність тривалістю 6 (шість) років.

На виконання взятих на себе зобовязань за договором, позивач поставив (передав) відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 250413,14 грн., що підтверджується видатковою накладною від 11.11.2009р. №PH-0000177 на суму 217748,54 грн. та видатковою накладною від 21.10.2010р. №PH-0000092 на суму 32664,60 грн. Відповідач частково оплатив 103677,57 грн. за отриманий товар згідно видаткової накладної від 11.11.2009р. №PH-0000177, що підтверджується банківськими виписками долученими до матеріалів справи. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання в повному обсязі не виконав, за поставлений та отриманий товар повністю не сплатив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 146735,57 грн.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань щодо оплати за поставлений товар в порушення умов договору, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 146735,57 грн. основного боргу за отриманий товар, 134770,03 грн. інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 34237,24 грн. нараховані на підставі ст. 625 ЦК України за неналежне виконання зобовязань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України та ч.7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами договір №0000003 від 22.01.2009р., на підставі якого у сторін виникли взаємні права та обовязки за своєю правовою природою відноситься до договорів купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч.1. ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно ст. 538 ЦК України, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

Відповідно до вимоги ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4. ст. 692 ЦК України).

В даному випадку спеціальною нормою права, а саме, ст. 692 ЦК України, яка регулює правовідносини купівлі - продажу, що виникли між сторонами у даній справі, встановлено строк виконання зобов'язання з оплати переданого товару продавцем покупцеві, а саме, після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Згідно правової позиції Верховного суду України викладеної в Постанові від 03.09.2014р. Судової палати у господарських справах Верховного Суду України розяснено, зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи ст. 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Виходячи з аналізу законодавчих вимог та норми ч.1.ст. 692 ЦК України, суд дійшов висновку, що приймаючи виконання позивачем зобовязання та отримавши товар на суму 217748,54 грн. згідно видаткової накладної №PH-0000177 від 11.11.2009р. та видаткової накладної №PH-0000092 від 21.10.2010р. на суму 32664,60 грн. у відповідача виник обовязок по оплаті поставленого та отриманого товару. При цьому, згідно вимог ч.1 ст. 692 ЦК України, обовязок щодо оплати поставленого товару виник у відповідача з моменту отримання товару та товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, у звязку з простроченням виконання зобовязання за видатковою накладною №PH-0000177 від 11.11.2009р. нараховано 104849,26 грн. інфляційних втрат та 28986,27 грн. 3% річних за період з 12.11.2009р. по 29.02.2016р. з врахуванням часткових проплат проведених відповідачем, за видатковою накладною № PH-0000092 від 21.10.2010р. нараховано відповідачу 29920, 77 грн. інфляційних втрат та 5250,97 грн. 3% річних за період з 22.10.2010р. по 29.02.2016р.

Згідно п. 3.1 та 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, та сплата трьох процентів річних від простроченої суми не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно абз.3 ч.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця».

Таким чином суд, перевіривши періоди нарахування прострочки виконання грошового зобовязання та здійснивши перерахунок інфляційних втрат у відповідності до чинного законодавства встановив, що згідно видаткової накладної №PH-0000177 від 11.11.2009р. враховуючи часткові проплати проведені відповідачем за період з 15.11.2010р. по 05.02.2015р. сума інфляційних втрат складає 54810,20 грн., за період з 06.03.2015р. по 29.02.2016р. становить 37258,72 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобовязання, згідно видаткової накладної № PH-0000092 від 21.10.2010р. позивачем нараховано відповідачу 29920, 77 грн. інфляційних втрат за період з 22.10.2010р. по 29.02.2016р., однак у відповідності до проведеного судом перерахунку сума інфляційних втрат складає 29618,07 грн.

Враховуючи проведений перерахунок загальна сума інфляційних втрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 133694,79 грн. - інфляційних втрат та 34237,24 грн. 3% річних.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У відповідності до приписів ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару виконав повністю, проте, відповідач, в порушення умов договору належним чином взяті на себе зобовязання не виконав, за поставлений та отриманий товар не оплатив, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на день розгляду справи не погашена, становить 146735,57 грн. основного боргу, 133694,79 грн. - інфляційних втрат, 34237,24 грн. 3% річних та підлягає стягненню. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 599, 610, 625, 629, 655, 692, 693 ЦК України, ст.193 України, ст.ст. 43, 32, 33, 38, 49, 75, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-американського підприємства «Термобуд», Львівська область, м.Червоноград, вул. Промислова, буд.10 () на користь Приватного підприємства «Львівметалпродукт», АДРЕСА_1 () 146735,57 грн. основного боргу, 133694,79 грн. - інфляційних втрат, 34237,24 грн. 3% річних та 4717,20 грн. - судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 15.04.2016р.

Суддя Мороз Н.В.