РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016Справа №910/2773/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Позитив-В"
про стягнення 124 640,45 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 15.03.2016 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 07 квітня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Позитив-В" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 130 040,45 грн., в тому числі 89 158,31 грн. основного боргу, 26 058,65 грн. пені, 13 129,48 грн. 25 % річних, 1 694,01 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі Договору № 09.06.15 про заміну боржника у зобов'язанні від 09.06.2015 року було переведено борг Товариства з обмеженою відповідальністю «Делюкс-Білдинг» за Договором поставки № 72/13 від 04.09.2013 року на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дім-Буд ЛТД», яке в подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Позитив-В". У зв'язку з чим, позивач, як кредитор по Договору поставки № 72/13 від 04.09.2013 року заявив про стягнення заборгованості з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/2773/16 та призначено справу до розгляду на 17.03.2016 року.

Представник відповідача в судове засідання 17.03.2016 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 22.02.2016 року не виконав, письмового відзиву на позов не надав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 17.03.2016 року представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.03.2016 року винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 07.04.2016 року.

06.04.2016 року представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив про неможливість бути присутнім у судовому засіданні у зв'язку з перебуванням директора відповідача у відрядженні.

Згідно пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на необґрунтованість доводів відповідача, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 07.04.2016 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог. У поданій заяві позивач зазначив, що після подання позову до суду відповідачем частково оплачено наявну заборгованість у розмірі 5 400,00 грн., у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 83 758,31 грн. основного боргу, 26 058,65 грн. пені, 13 129,48 грн. 25 % річних, 1 694,01 грн. інфляційних втрат, а всього 124 640,45 грн.

Відповідно до пункту 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18, Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Враховуючи викладене суд розцінює подану позивачем заяву як зменшення розміру позовних вимог.

Враховуючи норми статті 22 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що дана дія не суперечить законодавству та не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Представник відповідача у судове засідання 07.04.2016 року не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Делюкс-Білдинг» (покупець) укладено Договір поставки № 72/13 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність/повне господарське відання покупця) визначений цим Договором товар, а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, приймати названий товар та оплачувати його.

Згідно з пунктом 1.3. Договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна за одиницю товару визначаються у рахунках-фактурах та остаточно узгоджується сторонами у видаткових накладних, що є невід'ємною частиною Договору.

Запланована щорічна ціна Договору становить 50 000,00 грн. Остаточна загальна ціна Договору визначається виходячи з цін на товари та послуги, асортименту та загальної кількості товарів та послуг, що надаються у відповідності з умовами Договору (пункт 3.2. Договору).

Пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється в безготівковій формі протягом 7 календарних днів з моменту поставки товару за кожною видатковою накладною (актом приймання-передачі).

Відповідно до пунктів 9.1., 9.2., 9.3. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Договір вступає в силу у момент, визначений пунктом 9.1. Договору та діє до 31.12.2013 року. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

09.06.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Делюкс-Білдинг» (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Дім-Буд ЛТД», яке в подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Позитив-В" (новий боржник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (кредитор) укладено Договір № 09.06.15 про заміну боржника у зобов'язанні (далі - Договір про заміну боржника у зобов'язанні).

Згідно пунктом 1 Договору про заміну боржника у зобов'язанні відповідно до умов, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, первісний боржник переводить, а новий боржник набуває зобов'язання згідно Договору поставки № 72/13 від 04.09.2013 року щодо оплати товару у розмірі 93 158,32 грн.

Відповідно до пункту 4.1. Договору про заміну боржника у зобов'язанні новий боржник зобов'язується виконати зобов'язання перед кредитором визначені у Договорі поставки № 72/13 від 04.09.2013 року, у розмірі 93 158,32 грн., в строк до 01.07.2015 року. Оплата здійснюється в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора.

04.09.2015 року між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2015 року по 04.09.2015 року, відповідно до якого станом на 04.09.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 93 158,31 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості в розмірі 9 400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 569 від 16.09.2015 року на суму 1 000,00 грн., платіжним дорученням № 642 від 28.09.2015 року на суму 2 000,00 грн., платіжним дорученням № 670 від 30.09.2015 року на суму 1 000,00 грн., платіжним дорученням № 1477 від 01.03.2016 року на суму 100,00 грн., платіжним дорученням № 1483 від 02.03.2016 року на суму 100,00 грн., платіжним дорученням № 1485 від 03.03.2016 року на суму 100,00 грн., платіжним дорученням № 1494 від 04.03.2016 року на суму 100,00 грн., платіжним дорученням № 1501 від 04.03.2016 року на суму 300,00 грн., платіжним дорученням № 1513 від 11.03.2016 року на суму 100,00 грн., платіжним дорученням № 1524 від 21.03.2016 року на суму 100,00 грн., платіжним дорученням № 1533 від 23.03.2016 року на суму 500,00 грн., платіжним дорученням № 1550 від 24.03.2016 року на суму 500,00 грн., платіжним дорученням № 1565 від 28.03.2016 року на суму 500,00 грн., платіжним дорученням № 1566 від 29.03.2016 року на суму 500,00 грн., платіжним дорученням № 1621 від 04.04.2016 року на суму 1 500,00 грн., платіжним дорученням № 1628 від 05.04.2016 року на суму 500,00 грн., платіжним дорученням № 1638 від 06.04.2016 року на суму 500,00 грн.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, за останнім рахується заборгованість в розмірі 83 758,31 грн. основного боргу.

Відповідач зазначив, що про боргові зобов'язання перед позивачем йому відомо та вони ним виконуються.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Згідно пункту 3 Договору про заміну боржника у зобов'язанні кредитор дає згоду на заміну первісного боржника у виконанні зобов'язань по оплаті товару в розмірі, що зазначений в пункті 1 даного Договору, на нового боржника.

Відповідно до статті 521 Цивільного кодексу України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Порушення первісним боржником зобов'язань щодо внесення плати у визначені Договором строки, в результаті чого виникла заборгованість підтверджена сторонами у тристоронньому договорі про переведення боргу.

Таким чином, борг який виник внаслідок неналежного виконання первісним боржником має бути сплачений новим боржником - відповідачем.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача за Договором поставки № 72/13 від 04.09.2013 року становить 83 758,31 грн. основного боргу.

За таких обставин, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Позитив-В" заборгованості у розмірі 83 758,31 грн. основного боргу є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 26 058,65 грн. пені, 13 129,48 грн. 25 % річних, 1 694,01 грн. інфляційних втрат.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (частина 1 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з пунктом 7.5. Договору у випадку прострочення заборгованості, покупець за вимогою постачальника сплачує останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості.

Здійснивши перерахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому вимоги про стягнення з відповідача 26 058,65 грн. пені задовольняються судом у повному обсязі.

В силу вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14 сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Згідно пункту 7.7. Договору у разі, якщо прострочення платежу більше одного місяця, постачальник матиме право, крім стягнення передбачених пунктом 7.5. суми боргу та пені, додатково стягнути з покупця 25 процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення.

Перевіривши нарахування інфляційних втрат та процентів річних, суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю в розмірі 13 129,48 грн. 25 % річних, 1 694,01 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 83 758,31 грн. основного боргу, 26 058,65 грн. пені, 13 129,48 грн. 25 % річних, 1 694,01 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Позитив-В" (04080, м. Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 2-А, ідентифікаційний код 38897504) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 83 758 (вісімдесят три тисячі сімсот п'ятдесят вісім) грн. 31 коп. основного боргу, 26 058 (двадцять шість тисяч п'ятдесят вісім) грн. 65 коп. пені, 13 129 (тринадцять тисяч сто двадцять дев'ять) грн. 48 коп. 25 % річних, 1 694 (одну тисячу шістсот дев'яносто чотири) грн. 01 коп. інфляційних втрат, 1 950 (одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят) грн. 61 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.04.2016

Суддя С.В. Стасюк