ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 917/2050/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Воліка І.М. (доповідача), Демидової А.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постанову від 22.12.2015
Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 917/2050/15
господарського суду Полтавської області
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
доСільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю "Свод Групп"
за участюДержавного виконавця Відділу державної виконавчої служби Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області Кошкалди С.В.
простягнення сої у заліковій вартості 73,87 тон
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаОСОБА_6 (дов. від 05.03.2016 № 550);
відповідачаПанасенко І.А. (дов. від 05.10.2015 № 293);
третьої особине з'явились;
представника ВДВСне з'явились;
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (надалі - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до господарського суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (надалі - СТОВ "Україна") про стягнення сої у заліковій вартості 73,87 тон.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 у справі № 917/2050/15 (суддя Іваницький О.Т.), позов задоволено повністю; стягнуто з СТОВ "Україна" на користь ФОП ОСОБА_4 сою товарну у заліковій вартості 73,87 тон.; стягнуто з СТОВ "Україна" на користь ФОП ОСОБА_4 витрати на сплату судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 (колегія суддів: Гетьман Р.А. - головуючий, судді - Бородіна Л.І., Лакіза В.В.), апеляційну скаргу СТОВ "Україна" задоволено; рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 у справі № 917/2050/15 скасовано; прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову повністю; стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь СТОВ "Україна" судовий збір за подання позовної заяви в сумі 6141,00 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6755,10 грн.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивач - ФОП ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 скасувати, і залишити в силі рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2015. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, і зокрема, ст. ст. 15, 16, 1212, 1213 Цивільного кодексу україни, ст. ст. 42, 43, 47, 35, 43 ГПК України з урахуванням яких не надано належної правової оцінки усім обставинам справи щодо знаходження сої у відповідача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач - СТОВ "Україна" заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувану постанову без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представників сторін та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 18.09.2014 між ФОП ОСОБА_4 (Поклажодавець) та ТОВ "Свод Групп" (Зберігач) укладений Договір відповідального зберігання № 18/09, за умовами якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору: сою товарну (майно). Адреса зберігання майна: Україна, Полтавська область, Решетилівський район, с.Жовтневе, Комплекс будівель та споруд с/г призначення. Приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється сторонами за актами приймання-передачі, які є невід'ємною частиною цього Договору. Перелік майна, кількість, вартість та комплектність визначаються сторонами у актах приймання-передачі (п.п. 1.1. - 1.4 Договору).

Відповідно до пункту 2.1.4. Договору Зберігач зобов'язаний повернути майно Поклажодавцеві за першою вимогою останнього. Строк дії Договору закінчується 31.12.2014 (п. 7.2. Договору).

На виконання умов Договору сторонами підписаний Акт № 1 приймання-передачі від 16.10.2014, за яким Поклажодавець передав Зберігачу на відповідальне зберігання майно сою в кількості 89,000 тон, загальною вартістю 4600,00 грн. Згідно складської квитанції на зерно № 5 від 16.10.2014, залікова вартість сої складає 73,87 т.

Позивач звертаючись з позовом про стягнення сої у заліковій вартості 73,87 тон свої вимоги обгрунтував тим, що 23.10.2014 він мав намір вивезти зі складських приміщень у с.Жовтневе передану ТОВ "Свод Групп" на зберігання сою, але автомобіль було не допущено невідомими особам. Пізніше йому стало відомо, що 14.11.2014 державним виконавцем ВДВС Решетилівського районного управління юстиції складено акт № 5344207 опису та арешту майна, яким накладено арешт на виробничі приміщення та виробниче обладнання, що належать ОСОБА_8, який є директором ТОВ "Свод Груп" і зазначене майно передане на відповідальне зберігання представнику СТОВ "Україна" ОСОБА_9 При цьому СТОВ "Україна" перешкоджає наміру позивача вивезти свою сою, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом на підставі ст. 386 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що позивач позбавлений можливості вивезти передану на зберігання сою по Договору відповідального зберігання № 18/09 від 18.09.2014, що підтверджується висновком Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області від 03.11.2014; при цьому на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 24.03.2014 у цивільний справі №2/554/823/2014, яким задоволено позов СТОВ "Україна" до ОСОБА_8 як поручителя ТОВ "Свод Групп" про стягнення 1387165,06 грн., державним виконавцем ВДВС Решетилівського управління юстиції складено Акт № 45344207 від 14.11.2014 опису та арешту майна ОСОБА_8, і зокрема на виробничі приміщення в яких знаходиться на зберіганні належна позивачу соя. Описане та арештоване майно передано на відповідальне зберігання фізичній особі - ОСОБА_9, який є працівником СТОВ "Україна".

Також, судом враховано обставини встановлені ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.03.2015 по справі № 554/2596/15-ц про забезпечення позову, які в силу приписів частини 3 ст. 35 ГПК України є преюдиційними, і зокрема, що державним виконавцем ВДВС Решетилівського районного управління юстиції Кошкалдою С.В. (яка є начальником даного органу ДВС), було складено Акт № 45344207 від 14.11.2014 опису та арешту майна. В даному Акті зазначено та описано майно на яке накладено арешт, зокрема, виробничі приміщення та виробниче обладнання, що належать ОСОБА_8 як фізичній особі. В подальшому, описане та арештоване майно державним виконавцем виставлено на аукціоні проведення прилюдних торгів нерухомого майна - приміщення споруд сільськогосподарського призначення Кукобівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, фактично спільно із майном ТОВ "Свод Групп" та суб'єктів підприємницької діяльності ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_11, яке не було внесено до акту опису майна, що підтверджується наданими до матеріалів справи поясненнями державного виконавця ВДВС Решетилівського РУЮ (вх. канцелярії суду №15263 від 19.10.2015р.).

Зазначені обставини підтверджують факт перебування сої позивача на зберіганні у відповідача - СТОВ "Україна" без достатньої правової підстави, що свідчить про незаконне володіння відповідачем майном іншої особи (позивача), а отже в силу приписів ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України власнику надано право вимагати повернення свого майна, з урахуванням чого місцевий господарський суд дійшов висновку щодо правомірності та обгрунтованості позовних вимог.

Апеляційний господарський суд повторно переглядаючи справу не погодився з такими висновками місцевого господарського суду з огляду наступного.

Так, рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 24.03.2014, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02.10.2014, задоволено позов СТОВ "Україна" до ОСОБА_8 як поручителя ТОВ "Свод Групп" про стягнення 1387165,06 грн.

На виконання цього рішення Октябрським районним судом м. Полтава видано виконавчий лист від 22.10.2014, який державним виконавцем ВДВС Решетилівського управління юстиції прийнято на примусове виконання та порядку виконавчого провадження складено Акт № 45344207 від 14.11.2014 опису та арешту майна фізичної особи ОСОБА_8, за яким майно передано на відповідальне зберігання фізичній особі - ОСОБА_9.

На підставі даного акту описано та арештовано майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8, зокрема, на комплекс будівель та споруд сільськогосподарського призначення, розташований на території Кукобівської сільської ради та на майно, яке знаходилося на території комплексу в кількості 84 одиниці. При цьому в описі акту арештованого майна відсутній запис щодо сої у заліковій вартості 73,87 тон.

З наданих до суду пояснень державного виконавця вбачається, що при проведенні опису та арешту майна на території комплексу будівель та споруд сільськогосподарського призначення, який належить на праві власності ОСОБА_8, арешт на насіння сої у заліковій вартості 73,87 грн., яке належить ФОП ОСОБА_4, не накладався, обмеження в користуванні чи вилучення даного майна не проводилося, а отже соя позивача у заліковій вартості 73,87 тон не була включена в акт опису арештованого майна та не передавалось за зберігання ОСОБА_9

Також, апеляційним господарським судом вказано на неправомірність визнання фактів встановлених в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 04.03.2015 по справі № 554/2596/15-ц (про забезпечення позову) преюдиційними відповідно до частини 3 ст. 35 ГПК України, оскільки, по-перше, ухвала суду не встановлює обставини, що є предметом спору у даній справі, з неї не вбачається яке саме майно ФОП ОСОБА_4 та в якій кількості виставлено державним виконавцем на аукціоні; по-друге, судом першої інстанції не вказано, яким чином висновок Октябрського районного суду м. Полтави від 04.03.2015 про те, що державним виконавцем Кошкалдою С.В. було виставлено на аукціоні проведення прилюдних торгів нерухомого майна вказує на порушення відповідачем у даній справі прав та законних інтересів позивача, а отже місцевий господарський суд дійшов необгрунтованого та неправомірного висновку, що вищезазначена ухвала підтверджує факт перебування сої ФОП ОСОБА_4 на відповідальному зберіганні у СТОВ "Україна" без достатньої правової підстави.

Крім цього, судом апеляційної інстанції зауважено, що положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України регулюються випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна,

б) набуття або збереження за рахунок iншої особи,

в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на вищенаведене та за встановлених обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивач, в порушення ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин утримання/зберігання відповідачем майна належного позивачу - сої у заліковій вартості 73,87 тон, що свідчить про відсутність доказів порушення прав позивача діями відповідача.

Отже, встановивши відсутність підстав для витребування сої у відповідача, апеляційний господарський суду дійшов висновку щодо необгрунтованості та безпідставності позовних вимог, які задоволені судом першої інстанції, а тому рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного господарського суду, які жодним чином не спростовуються доводами, викладеними у касаційній скарзі, та вважає за необхідне зазначити, що матеріали даної справи свідчать про те, що оскаржувана позивачем постанова суду апеляційної інстанції прийнята за результатами повного і всебічного розгляду всіх обставин справи на підставі наданих обома сторонами доказів, сукупність яких свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову, у зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів порушення прав та законних інтересів позивача діями або бездіяльністю відповідача, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до пункту 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції надано правильну юридичну оцінку доводам і запереченням сторін та наявним у матеріалах справи доказам, при цьому скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому доводи касаційної скарги не спростовують вказаного висновку суду апеляційної інстанції та пов'язані з переоцінкою доказів, втім не спростовують мотивованого висновку викладеного в оскаржуваній постанові, що дає підстави для залишення постанови суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 у справі № 917/2050/15 залишити без змін.

Головуючий, суддя І.М. Волік

Судді : А.М. Демидова

С.Р. Шевчук