РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016Справа №910/27945/15

За позовом Анімаккорд Лтд,

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д"

Про захист авторських прав

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Григоренко А.О. - представник

Від відповідача не з?явився

Суть спору:

Анімаккорд Лтд, звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" про захист авторських прав

Ухвалою суду від 30.10.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/27945/15 та призначено розгляд справи на 20.11.2015.

В судове засідання 20.11.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги та надав письмові пояснення по справі.

В судове засідання 20.11.2015 представник відповідача не з?явився, вимоги ухвали суду від 30.10.2015 не виконав.

Ухвалою від 20.11.2015 розгляд справи відкладено на 06.01.2016.

Ухвалою від 06.01.2016 розгляд справи відкладено на 23.02.2016.

13.01.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

23.02.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано доповнення до відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 23.02.2016 представник позивача не з'явився.

В судове засідання 23.02.2016 представник відповідача з?явився, заперечив проти позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.02.2016 відкладено розгляд справи на 05.04.2016.

05.04.2016 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про розгляд справи без участі представника. за наявними матеріалами справи.

В судове засідання 05.04.2016 представник позивача з'явився. просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 05.04.2016, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 05.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 201 960,00 грн. Компенсації в зв'язку з порушенням виключних прав позивача, на самостійні частини - персонаж "Маша", персонаж "Медведь" з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

10.12.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» (правовласник) та Анімаккорд Лтд (набувач) укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали «Маша і Мєдвєдь» і «Машині казки»), згідно якого правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчуджує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобовязується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобовязаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобовязується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і обєкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів «Маша і Мєдвєдь» і «Машині казки», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та обєкти безпосередньо в додатках до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права.

Додатком № 1 до договору від 10.12.2014 № ММ-2 сторони погодили, зокрема, основні ідентифікучі характеристики аудіовізуальних творів Маша и Медведь і «Машині казки» та права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Відповідно до пункту "д" ч. 1 ст. 3 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (надалі - закон), дія цього закону поширюється на твори та об'єкти суміжних прав, які охороняються відповідно до міжнародних договорів України.

Відповідно до Закону України № 34/95-ВР від 27 січня 1995 року в Україні ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі охорони авторського права і суміжних прав. Відповідно до частини 1 статті 2 вищезазначеної Угоди, учасником якої є Україна, Держави-учасниці застосовують Всесвітню конвенцію про авторське право 1952 року як до творів, створених після 27 травня 1973 року, так і до творів, що охоронялися за законодавством Держав-учасниць до цієї дати, на тих же умовах, які встановлені національним законодавством щодо своїх авторів.

Відповідно до статті 1 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року, кожна Договірна Держава зобов'язується вжити всіх заходів, необхідних для забезпечення достатньої і ефективної охорони прав авторів і всіх інших власників авторських прав на літературні, наукові і художні твори, зокрема, твори живопису, графіки.

Випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ (стаття 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

Під "випуском у світ" у розумінні цієї Конвенції слід розуміти відтворення в якій-небудь матеріальній формі і надання невизначеному колу осіб примірників твору для читання або ознайомлення шляхом зорового сприйняття, (стаття 6 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року).

У відповідності до статті 1 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів 1886 року, до якої Україна приєдналася Законом України від 31 травня 1995 року і яка згідно статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, країни, до яких застосовується ця Конвенція, утворюють Союз для охорони прав авторів на їх літературні і художні твори.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Бернської конвенції, термін "Літературні і художні твори" охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори; хореографічні твopи i пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твopи, дo яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо.

Згідно п. 6 ст. 2 Конвенції, твори, зазначені у цій статті користуються охороною у всіх країнах Союзу. Ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників.

Об'єктом правової охорони Бернська конвенція проголошує будь-які твори літератури, науки і мистецтва незалежно від форми і способу їх вираження. Перелік творів, що мають охоронятися національним законодавством і яким надається охорона даною Конвенцією, невичерпний. Це можуть бути твори будь-якого наукового чи художнього рівня, жанру, призначення тощо.

Користування цими правами і здійснення їх не пов'язані з виконанням будь-яких формальностей; таке користування і здійснення не залежать від існування охорони в країні походження твору.

Суд зазначає, що крім установлених цією Конвенцією положень, обсяг охорони, рівно як і засоби захисту, що забезпечують автору охорону його прав, регулюються виключно законодавством країни, в якій виникає потреба в ній.

Захист порушених особистих немайнових та майнових прав керується Цивільним кодексом України та Законом України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідно до ст. 435 Цивільного кодексу України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України Про авторське право і суміжні права первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Згідно п. 28 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності від 17.10.2012р. № 12 у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов'язані з авторством твору, досліджуються лише в разі якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Згідно ч. 1, 2 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Об'єктами авторського права є твори, зокрема, аудіовізуальні твори (п. 1 ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором (ст. 1 Закону України Про авторське право і суміжні права).

Згідно ст. 9 Закону України Про авторське право і суміжні права частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності від 17.10.2012р. № 12 з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України Про авторське право і суміжні права при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (ст. ст. 614, 1166 ЦК України).

Судом встановлено, що персонажі аудіовізуальних творів (мультиплікаційного серіалу) «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки», зокрема, «Маша» і «Мєдвєдь» є частинами аудіовізуального твору, які можуть використовуватись самостійно, а тому розглядаються судом як твори.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що Анімакорд Лтд на підставі договору № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори від 10.12.2014 набуло виключні майнові авторські права на аудіовізуальні твори Маша и Медведь та «Машині казки», його складові частини, персонажі, в тому числі на персонаж Маша та «Мєдвєдь» і має право захищати свої права.

Відповідно до ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України Про авторське право і суміжні права до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннямистатті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Таким чином, позивач, на підставі зазначених договорів, набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Маша и Медведь" та його складові частини та має необхідний обсяг прав на звернення до суду з позовом про стягнення компенсації.

Позивач, зазначає, що в період 25.02.2015 - 05.07.2015 в магазинах "Prostor", що знаходяться за адресами: м. Київ, просп. Григоренка Петра, 22/20; м. Київ, вул. Будівельників, 40 (ТЦ "Doma Centre"); м. Київ, Харківське шосе, 152-А; м. Київ, просп. Бажана, 1-0; м. Київ, вул. Лугова, 12; м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 66; м. Київ, вул. Полярна, 7, проводився публічний показ та піратство, шляхом пропозиції до продажу та самого продажу - "SEVEN магніт - набір, 6 шт." (код 105760) з малюнками; - "SEVEN магніт - записник" (код 405759) з малюнками.

В структурі товарів містяться малюнки, на яких зображено персонажі з аудіовізуального твору - мультиплікаційний серіал "Маша і Мєдвєдь", а саме персонаж "Маша" та персонаж "Медведь". Факт здійснення розповсюдження контрафактного товару підтверджується відповідними розрахунковими документами, копії яких містяться в матеріалах, а оригінали оглядались судом в засіданні.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що саме вказаними неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 201 960,00 грн.

При цьому, розмір компенсації позивач обґрунтовує неодноразовістю порушення прав інтелектуальної власності, а також використанням 2 самостійних обєктів інтелектуальної власності позивача.

Крім того, позивач для визначення розміру збитків, що понесені внаслідок дій відповідача, звернувся до суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Лекстатус Груп» для проведення оцінки суми збитків (упущеної вигоди) внаслідок порушення авторського права.

19.10.2015 ТОВ «Лекстатус Груп» надало позивачу звіт про оцінку від 19.10.2015, згідно якого зазначило, що сума збитків (упущеної вигоди), яких зазнав правовласник об'єкта інтелектуальної власності, що є реально упущеною вигодою, яка могла бути ним одержана за звичайних обставин за надання права розповсюдження та публічного показу графічного зображення головних персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" - "Маша", "Мєдвєдь" (як самостійних об'єктів авторського права) Товариству з обмеженою відповідальністю "Стиль Д", станом на 19 жовтня 2015 року, становить 201 960,00 (двісті одна тисяча дев'ятсот шістдесят) гривень 00 коп."

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач, посилається на те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що на магнітах використано зображення персонажів саме аудіовізуального твору - мультсеріал "Маша и Медведь", а не інших персонажів, які можуть бути схожими на вказаних позивачем персонажів.

Відповідно до ст. 2 Всесвітньої конвенції про авторське право 1952 року випущені в світ твори громадян будь-якої Договірної Держави, рівно як і твори, вперше випущені у світ на території такої Держави, користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку така Держава надає творам своїх громадян, які вперше випущені в світ на її власній території. Не випущені в світ твори громадян кожної Договірної Держави користуються в кожній іншій Договірній Державі охороною, яку ця Держава надає творам своїх громадян, що не випущені в світ.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеномузаконом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право), зокрема, належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача правової підстави на використання об'єктів інтелектуальної власності, зокрема малюнків "Маша" і "Медведь" від Анімаккорд Лтд.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що оскільки на товарах - "SEVEN магніт - набір, 6 шт." (код 105760); - "SEVEN магніт - записник" (код 405759) наявні зображення персонажів "Маша"; "Медведь" з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", то це порушує виключне право позивача на дозвіл використання вказаних об'єктів. Таким чином, судом встановлено факт порушення прав позивача.

Також суд належними в матеріалах справи доказами встановив, що відповідач неодноразово порушив вище вказанами способами права позивача в магазинах мережі "Prostor", а саме було встановлено, що відповідачем порушено права позивача в семи вказаних магазинах відповідача.

Отже, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 ЦК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 ЦК України, суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п. п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Враховуючи приписи вище зазначених правових норм та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у розмірі 70 мінімальних заробітних плат, тобто по 10 мінімальних заробітних плат за доведені позивачем факти протиправного використання творів позивача у кожному з семи магазинів відповідача.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 вересня - 1 378,00 грн.

Враховуючи вище викладене, на день прийняття рішення судом позовні вимоги задовольняються частково, а саме з відповідача підлягає стягненню 70 мінімальних заробітних плат, тобто 96 460 грн. компенсації.

Згідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази на своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» (49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, БУЛЬВАР СЛАВИ, будинок 7 К, ) на користь Анімаккорд Лтд (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, будинок 6, корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; T.I.C. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451К) суму компенсації в розмірі 96 460,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» (49100, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, БУЛЬВАР СЛАВИ, будинок 7 К, ) на користь Анімаккорд Лтд (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, будинок 6, корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; T.I.C. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY10244451К;) судовий збір в розмірі 1 446,80 грн.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 11.04.2016 року.

Суддя Л.В. Прокопенко