ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 року Справа № 904/268/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Пруднікова В.В.-доповідача

суддів: Орєшкіна Е.В.., ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

Представники сторін:

від відповідача-1: ОСОБА_2, довіреність №964 від 30.12.2015 р., представник;

Представники позивача та відповідача-2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.16р. у справі № 904/268/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", (м. Запоріжжя)

до відповідача-1 Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", м. Часів Яр

про стягнення нестачі в розмірі 10 692 грн. 25 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.15 № 904/268/15 (суддя Новікова Р.Г.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" про стягнення 10692грн.25коп. збитків задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" на користь позивача 10692грн.25коп збитків. В позові до Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат - відмовлено.

Рішення суду мотивовано посиланням на статті 114, 115, 131 Статуту залізниць України, згідно з якими відповідальність за незбереження вантажу при перевезенні покладається на залізницю призначення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.15р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.11.15р. касаційну скаргу Державного підприємства "Придніпровська залізниця задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.08.15р. та рішення господарського суду Дніпропетровської обрості від 17.03.15р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до зазначеної постанови Вищого господарського суду України судами попередній інстанцій не досліджувалось обставини щодо порушення зобов»язань за договором перевезення та щодо спричинення позивачу збитків саме Державним підприємством "Придніпровська залізниця", не встановлено наявність реальних збитків у позивача, не надано правової оцінки неоплаті позивачем вартості товару відвантаженого у спірному вагоні.

Рішенням господарського суду від 25.01.16р (суддя Дубінін І.Ю.) у позові Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" про стягнення збитків у сумі 10 692 грн. 25 коп. з Державного підприємства "Придніпровська залізниця" та Публічного акціонерного товариства "Часівоярський вогнетривкий комбінат", відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.02.16р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду.

Представником Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, у зв»язку з відпусткою уповноваженого представника.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи, що позивачем не було доведено належним чином неможливості направлення іншого представника в судове засідання, достатність доказів в матеріалах справи для розгляду спору по суті, вважає за можливе розглянути спір за відсутністю представників позивача та відповідача-2, які про час та місце розгляду спору повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши у судовому засіданні представника відповідача-1, дослідивши наявні у справі докази, перевірив правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, повноту їх дослідження, юридичну оцінку, і прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між ВАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь (покупець) та ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат (постачальник) укладено договір від 10.09.2013р №20/2013/1677 (далі- Договір) .

Згідно пунктів 1.1,2.1, 3.5 Договору постачальник зобов»язався передати, а покупець прийняти та оплатити вогнетривкі матеріали на умовах, передбачених цим договором. Кількість, номенклатура та ціна товару визначається в специфікаціях до договору, які є його невід»ємною частиною. Право власності на товар та ризик його випадкового знищення або пошкодження переходить від постачальника до покупця з дати поставки.

Згідно з п.2 специфікації №7 від 07.07.2014р. до вказаного договору товар поставляється на умовах поставки FCA (станція Часів Яр Донецької залізниці) залізничним транспортом відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010р.

На виконання умов укладеного договору відповідач-2 відвантажив на адресу позивача групу вагонів №67182204, №65285256, №65698417 з піском формувальним за залізничною накладною №51144731. Датою поставки товару згідно з залізничною накладною №51144731 є 16.07.2014р.

21.07.2014р. на станції призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці був складений комерційний акт РА №003982/852, в якому зафіксовано, що по груповому відправленню за накладною №51144731 фактично прибули два напіввагона з вантажем пісок формувальний та не прибув вагон №65698417 вагою 69000кг.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь збитки від нестачі вантажу, що становлять 10 692,25 грн.

Згідно статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтями 22,23 Статуту залізниць України (далі-Статут) передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

За статтею 117 Статуту відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за втрату, якщо вантаж не було видано одержувачу на його вимогу протягом 30 діб з моменту закінчення терміну доставки, а у разі перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні - після закінчення двох місяців з дня приймання вантажу до перевезення. Якщо вантаж прибув з перевищенням зазначених термінів, одержувач зобов'язаний прийняти його і повернути суму, отриману від залізниці за втрату вантажу. У разі, коли вантаж прибув у частково пошкодженому стані, зазначена сума зменшується з урахуванням збитку, визначеного порядком, зазначеним у статті 114 цього Статуту.

Матеріали справи, зокрема надані позивачем комерційний акт РА № 003982/852 від 21.07.14р.,акт загальної форми № 5587 від 18.07.14р. свідчать про неприбуття на станцію призначення вагону № 65698417 вагою 69000. Тому відповідно до вимог ст. 117 Статуту спірний вантаж вважається втраченим.

За статтею 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. Обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст.113 Статуту за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за несхоронність прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», позивач керувався також положеннями статті 131 Статуту залізниць України, згідно яких претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються саме залізниці призначення вантажу.

Відповідно до положень статті 314 Господарського кодексу України, яка кореспондується з пунктом 110 Статуту залізниць України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За змістом ст.ст. 224,225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, саме особа, яка порушила зобов»язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме : протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов»язання; наявності шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинного зв»язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина боржника.

Статут залізниць України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98р. № 457 і останні зміни в нього вносились постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.02р. № 1973.

Господарський кодекс України, який за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.03р. за № 436-IV і набув чинності з 01.01.04р.У прикінцевих положення Господарського кодексу України законодавець зобов»язав Кабінет Міністрів України привести свої нормативні акти (в т.ч. Статут залізниць України, оскільки він суперечить нормам Господарського кодексу) у відповідність до норм Господарського кодексу України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами Господарського кодексу України, що постановою Кабінету Міністрів України зроблено не було.

Відповідно до статей 80, 96 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов»язаннями.

Державне підприємство «Донецька залізниця» та Державне підприємство «Придніпровська залізниця» є окремими юридичними особами, які самостійно відповідають за своїми зобов»язаннями.

За таких обставин, особа, яка вважає, що їй завдано збитків, має право звернутися із позовом до особи, яка порушила господарське зобов»язання, і яке має відповідати за завдані збитки.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог у зв»язку з недоведеністю позивачем вини відповідачів у понесених Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" збитках.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивачем не здійснено оплату спірного товару, тобто позивачем не доведено що ним на дату подачі позову було понесено реальні збитки.

Відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Станом на 27.03.16р. ДП «Придніпровська залізниця» не виключене з Єдиного державного реєстру, тому слід визнати що правонаступництво у ПАТ «Укрзалізниця» по правам і обов»язкам ДП «Придніпровська залізниця» не відбулося.

Клопотання позивача про заміну сторони у справі ДП «Придніпровська залізниця» правонаступником ПАТ «Українська залізниця» задоволенню не підлягає.

За даних обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв»язку з чим відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.16р. у справі № 904/268/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.16р. у справі № 904/268/15 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий В.В. Прудніков

Судді Е.В.Орєшкіна

ОСОБА_1

04.04.16