КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа№ 925/1393/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Гуща В.О. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 14.01.2016 року у справі № 925/1393/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод"

про стягнення 429200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.01.2016 року позов задоволено повністю: витребувано від концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 кегу пивну 30 літрів в кількості 56 штук та кегу пивну 50 літрів в кількості 232 штуки, стягнуто із концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 - 8584,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Концерн "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним винесеним у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, та у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи.

Скаржник зазначає, що акт від 02 липня 2012 року не може бути прийнято до уваги судом апеляційної інстанції, так як дійсність цього акту ставиться під сумнів тому, що на акті не вказано прізвища та посади особи, яка його підписала з боку відповідача, що є обов'язковим для його визнання та законності.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Куксов В.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 року прийнято, у визначеному складі суддів, вказану апеляційну скаргу, порушено апеляційне провадження у справі № 925/1393/15, розгляд справи призначено на 02.03.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.03.2016 року у зв'язку з перебування судді Куксова В.В. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2016 року апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" прийнято, у визначеному складі суддів та призначено до розгляду.

В судовому засіданні 02.03.2016 року було оголошено перерву до 30.03.2016 року.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.03.2016 року у зв'язку з перебування судді Скрипки І.М. у відпустці, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, у визначеному складі суддів та призначено до розгляду.

Позивач, згідно з поданим до суду 26.02.2016 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

02.07.2012 року між Філією Концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" (Зберігач за договором, відповідач у справі) та фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (Поклажодавець за договором, позивач у справі) уклали договір зберігання № 54, умовами якого визначено таке:

- В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Зберігач надає майданчик для зберігання контейнерів протягом строку дії цього Договору. Зберігання за цим договором є оплатним (пункти 1.1., 1.2.);

- Поклажодавець передає майно зазначене в п. 1.1 цього Договору, відповідно до накладної (акту, за описом) - пункт 2.1. Початок зберігання: 02 липня 2012 року, закінчення зберігання: за вимогою Поклажодавця.

- Вартість зберігання складає 150 грн. за один контейнер на місяць.

- Зберігач зобов'язаний: вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом строку зберігання; зберігати майно окремо від інших речей, з дотриманням усіх необхідних умов, які забезпечують збереження майна Поклажодавця; нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна Поклажодавця, переданого на зберігання Зберігачеві, у відповідності з цим Договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від Поклажодавця та моменту його повернення Поклажодавцеві; повернути майно Поклажедавцеві за першою вимогою останнього (пункти 4.1.1 - 4.1.4 Договору).

- Права Зберігача: вимагати плати за зберігання згідно з п. 3.3. цього Договору; Зберігач не має права користуватись майном, крім випадків, узгоджених з Поклажедавцем, за умови, що таке узгодження оформляється письмово; зберігач не має права передавати майно у користування третім особам (пункти 4.2.3 - 4.2.4 Договору).

- Поклажодавець має право у будь - який час вимагати у Зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини) - пункт 5.2 Договору;

- Зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення Поклажедавцеві. У випадку втрати (нестачі), або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, Зберігач повинен відшкодувати Поклажедавцеві всі пов'язані з цим збитки. Крім випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання з вини залучених представників Поклажодавця (пункт 6.2 Договору).

За доводами позивача він передав відповідачу на зберігання відповідно до Договору, а відповідач прийняв на зберігання матеріальні цінності (майно): кега пивна 30 літрів в кількості 56 шт. по 1 450 грн/шт, кега пивна 50 літрів в кількості 232 шт. по ціні 1500 грн/шт., пляшка 0,5 л 7000 шт по 0,30 грн/шт.; піддон дерев'яний 43 шт. по 50 грн/шт. на загальну суму 443 950 грн 00 коп., про що сторони склали та підписали Акт від 02.07.2012, підписи скріпили печатками підприємств (т. 1, а. с. 14, т. 2, а.с. 85).

Додатковою угодою № 1 (без дати) до договору № 54 від 02.07.2012 року сторони вказали таке: В порядку та на умовах, визначених Договором № 54 від 02.07.2012 року, Зберігач надає додатково приміщення для зберігання майна Поклажодавця протягом строку дії цього Договору. Вартість зберігання складає 4 грн за 1 кв. м, загальна площа виділена для зберігання майна складає 38 кв. м. Всі інші умови регулюються Договором № 54 від 02.07.2012 року.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 сплачував Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" кошти за зберігання майна, що сплачувались платіжних дорученнях № 1482 від 09.07.2012 року в сумі 450 грн, № 1582 від 10.09.2012 року в сумі 300 грн., № 1121 від 08.07.2013 року в сумі 304 грн, № 1543 від 10.09.2013 року в сумі 304 грн, згідно банківської виписки від 23.07.2012 року в сумі 150 грн, від 09.08.2012 року в сумі 450 грн із призначенням платежу щодо оплати по дог. 54 від 02.07.2012 року за зберігання.

29 грудня 2014 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення майна, яку відповідач отримав 12.01.2015 року.19.01.2015 року відповідач надіслав на адресу позивача лист за вих. № 9, в якому вказав, що вимога про повернення майна є необґрунтованою, оскільки відсутні документи на підтвердження факту передачі майна на зберігання та не надано документів, що підтверджують право власності на дане майно. А також відповідач повідомив позивачу, що у разі надання підтверджуючих документів про передачу майна на зберігання, відповідач змушений буде виставити рахунок про сплату боргу по Договору № 54 від 02.07.2012 за весь період заборгованості відповідно до пункту 3.1 Договору, що складає 150 грн за один контейнер за місяць.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення 429200,00 грн. заборгованості на підставі договору зберігання № 54 від 02.07.2012 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідно до умов договору зберігання № 54 від 02.07.2012 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та філією концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод", позивач передав на зберігання майно згідно Акту прийому б/н від 02.07.2012 року. За умовами цього договору обов'язком відповідача як зберігача є повернення майна на першу вимогу Поклажодавця. Однак на вимогу позивача від 29.12.2014 року про повернення майна із зберігання відповідач майно не повернув, а у відповіді від 19.01.2015 року відмовив у поверненні майна, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують факт передачі майна, та документів, що підтверджують право власності на вказане майно. Однак позивач вважає своє право на отримання майна із зберігання порушеним, та оскільки у відповідача це майно відсутнє, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Договір зберігання № 54 від 02.07.2012 року за своєю правовою природою відноситься до договорів зберігання. Цей договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний повноважними представниками сторін, а саме зі сторони позивача він підписаний особисто позивачем, та зі сторони Зберігача він підписаний директором філії Концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод", що діє на підставі Положення. Із поданого відповідачем Положення філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" вбачається, що філія є відособленим структурним підрозділом Концерну без права юридичної особи і здійснює свою діяльність від його імені та в його інтересах, зокрема, філії надано право укладати угоди, договори (контракти), набувати майнові та особисті немайнові права, обов'язки в межах повноважень, наданих Концерном, нести зобов'язання у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Факт підписання Договору щодо зберігання на території філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" відповідачем не спростовано та не заперечено.

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що між сторонами у справі виникли правовідносини, пов'язані зі збереженням майна, які регулюються нормами глави 66 Цивільного кодексу України.

По всьому тексту Договору зберігання мова йде про передачу майна на зберігання, про забезпечення відповідачем його схоронності, про відповідальність зберігача за втрату (нестачу) або пошкодження майна та про його повернення із зберігання, тобто всі елементи, що притаманні договору зберігання майна, у зв'язку з чим безпідставними є доводи відповідача про те, що предметом Договору є надання майданчика (приміщення).

Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

У частині 1 статті 949 Цивільного кодексу України вказано, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до статті 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Виходячи із припису статей 936, 949 Цивільного кодексу України, договір зберігання є реальним двостороннім договором, який передбачає певні права і обов'язки обох сторін і набирає чинності з моменту передачі речі.

Судом встановлено наявність у позивача прав поклажодавця на пред'явлення вимоги про повернення із зберігання кеги пивної 30 літрів в кількості 56 штук та кеги пивної 50 літрів в кількості 232 шт., оскільки їх передача на зберігання відбулася, що підтверджується зокрема актом від 12.07.2012 року, ОРИГІНАЛ якого приєднаний до матеріалів справи (т. 2, а.с. 14). Цей акт підписаний позивачем та представником відповідача і скріплений печаткою філії, туму колегією суддів критично приймаються доводи апелянта стосовно його невпевненості стосовно підписання цього акту його представником.

До того ж, відповідачем не доведено і належними доказами не підтверджено, що акт від 02.07.2012 року є підробним. Відсутність на акті прізвища чи посади особи, яка його підписала, також не може цього свідчити, оскільки проставляння цих реквізитів на акті Договором не передбачено, в Договорі не виписані вимоги до тексту та оформлення акта. Складання акта передбачено пунктом 2.1. Договору, який передбачає складання як накладної, так і акта. Те, що нинішнім працівникам філії незрозуміло, хто поставив підпис та печатку, чи якщо такий акт не можуть на філії знайти, не може свідчити про його недійсність чи відсутність взагалі. Дійсність печатки філії на акті від 02.07.2015 відповідач не заперечує. Сплачуючи кошти, позивач вказував у призначенні платежу оплату за зберігання, а не за користування приміщенням чи майданчиком. В главі 66 Цивільного кодексу України закон визначає сторони у правовідносинах зберігання як зберігач та поклажодавець, тобто закон не вимагає встановлення власника майна, а вирішення питання про визнання права власності на вищезазначене майно не є предметом розгляду даної справи.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписом статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позивачем доведено і належними доказами підтверджено факт передачі відповідачу на зберігання вказаного у акті від 02.07.2012 року майна, а саме кеги пивні 30 літрів в кількості 56 штук та кеги пивні 50 літрів в кількості 232 штуки, тобто позивач довів обґрунтованість та законність вимог у цьому позові, тому він підлягає до задоволення.

Відсутність у відповідача чи неподання ним суду документів податкового та/чи бухгалтерського обліку, що пов'язані з виконанням відповідачем свого обов'язку за Договором зберігання, не може спростовувати факт прийняття відповідачем вказаного у акті від 02.07.2012 року майна на зберігання та встановлений законом обов'язок повернути це майно із зберігання на вимогу поклажодавця (позивача у справі).

З огляду на викладене позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 14.01.2016 року у справі № 925/1393/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" на рішення господарського суду Черкаської області від 14.01.2016 року у справі № 925/1393/15 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну "Техвоєнсервіс" в особі відокремленого підрозділу Філії концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод" на рішення господарського суду Черкаської області від 14.01.2016 року у справі № 925/1393/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.01.2016 року у справі № 925/1393/15 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1393/15 повернути до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв