РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа № 910/2374/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» до приватного акціонерного товариства «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ» про стягнення 84611,73 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Гриненко С.В. (довіреність від 12.01.2015 № 09-32/6);

відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року до Господарського суду міста Києва звернулося ПАТ «АК ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» з позовом до ПрАТ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ», яким заявлено вимоги про стягнення з останнього заборгованості в сумі 86856,65 грн, з яких: 60121,02 - основна заборгованість; 10954,64 грн - пеня; 8513,66 - неустойка за користування річчю; 946,43 грн - 3 % річних; 6320,90 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення від 01.03.2009 № 531.

Ухвали у даній справі надсилалися, зокрема, відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесених до

Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому в силу ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду даної справи належним чином. Більш того, в матеріалах справи містяться повідомлення поштового зв'язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштових відправлень суду завчасно.

Однак, відповідач в жодне судове засідання свого повноважного представника не направив, обґрунтованих письмових пояснень з цього приводу до суду не подав.

09 березня 2016 року до господарського суду надійшов відзив від 03.03.2016 № б/н на позов.

У відповідності до ч. 2 ст. 59 ГПК України відзив підписується повноважною особою відповідача або його представником.

Однак, всупереч наведеній нормі процесуального права, відзив повноважною особою відповідача не підписано, а тому судом до уваги не приймається.

При цьому суд відзначає, що ухвалою суду від 21.03.2016, копію якої відповідач отримав, суд визнав явку останнього обов'язковою. Проте, дана вимога суду відповідачем було проігнорована, а тому відповідно до положень ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

28 березня 2016 року до господарського суду надійшла заява позивача від 28.03.2016 № 09-8-8/508 про зменшення розміру позовних вимог в порядку, передбаченому ст. 22 ГПК України. Відповідно до вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 84611,73 грн, з яких: 60127,02 грн - заборгованість по орендній платі та з компенсації послуг по електропостачанню; 8701,16 грн - пеня; 8513,66 грн - неустойка за користування річчю; 946,66 грн - 3 % річних; 6323,92 грн - втрати від інфляції.

Заяву позивача від 28.03.2016 № 09-8-8/508 судом задоволено, а тому спір розглядається з урахуванням зменшених позовних вимог.

В судовому засіданні 04 квітня 2015 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача у даній справі, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між ЗАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», найменування якого змінено на ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», (далі - орендодавець) та ЗАТ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ», найменування якого змінено на ПрАТ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ», (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.03.2009 № 531 (далі - договір), відповідно до предмета якого орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) місце на технічному поверсі площею 12 м2 для встановлення контейнера з технологічним обладнанням, та місце на покрівлі будинку площею 3 м2, розташоване за адресою: м. Житомир, б-p Новий, 5 загальною площею 15 м2 (далі - об'єкт оренди) (план-схема додається у вигляді додатку № 2) (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2 договору об'єкт оренди надається в оренду для розміщення телекомунікаційного обладнання стільникового мобільного зв'язку ЗАТ «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ».

Пунктом 2.3 договору передбачено, що при передачі об'єкта оренди сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі об'єкта оренди (додаток № 1), який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан об'єкта оренди на момент передачі його в оренду.

Об'єкт оренди вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання акта прийому-передачі уповноваженими представниками сторін (п. 2.4 договору).

У пункті 4.1.1 договору передбачено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує місячну орендну плату у розмірі 2000,00 грн (у тому числі ПДВ 333,34 грн).

Як передбачено у п. 4.2 договору, в редакції, викладеній у п. 1 додаткової угоди від 01.04.2011 № 1, та п.п. 3.3.6 договору нарахування та сплата орендної плати здійснюється щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця на підставі рахунку, що виписує орендодавець та надає орендарю до 25 числа поточного місяця. Факт надання послуги підтверджується актом, який надається в останній робочий день місяця.

Підпунктом 3.3.7 договору передбачено, що орендар зобов'язаний цілком звільнити об'єкт оренди протягом тридцяти календарних днів після припинення строку договору, якщо додатковою угодою не передбачене інше.

Відповідно до п.п. 4.2.1 договору розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається орендодавцем шляхом коригування орендної плати, нарахованої за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць.

Згідно з п. 4.3 договору платежі за електроенергію провадяться орендарем відповідно до фактичного споживання відповідно до показань лічильників та відповідно до діючих тарифів на підставі виставлених орендодавцем рахунків.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що нарахування орендної плати починається з дати підписання обома сторонами акта прийому-передачі об'єкта оренди (додаток № 1). Датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії договору або його дострокового розірвання. У цих випадках, обома сторонами підписується акт прийому-передачі приміщення про повернення приміщення від орендаря до орендодавця.

За перший та останній неповний місяць оренди плата розраховується пропорційно часу оренди (п. 4.6 договору).

У відповідності до п.п. 5.1, 9.6 договору, договір припиняється, зокрема, у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Сторонами спору у п. 5.5 договору визначено, що об'єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі.

Як передбачено у п. 7.2 договору, стягнення заборгованості з орендної плати провадиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період порушення строків оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочення,

Орендодавець має право достроково розірвати договір в разі несвоєчасної оплати орендованої площі (п. 7.6 договору).

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (оренда), тому права і обов'язки сторін визначаються, зокрема, положеннями глави 58, 59 ЦК України та параграфу 5 глави 30 розділу VI Господарського кодексу України.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 ГК України). Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 759 ЦК України.

Так, судом встановлено, що 15 липня 2009 року позивачем передано, а відповідачем прийнято об'єкт оренди за актом прийому-передачі від 15.07.2009, який підписано представниками сторін та скріплено відбитками печаток.

У подальшому, позивачем було надіслано відповідачеві лист від 25.03.2015 № 55-9/68, у якому викладено вимогу про погашення заборгованості сумі 23211,22 грн, яка виникла внаслідок несплати орендної плати у період часу з серпня 2014 року по березень 2015 року. Вказаний лист відповідач отримав 30 березня 2015 року в особі своєї уповноваженої особи, що підтверджується повідомленням поштового зв'язку про вручення поштового відправлення (наведені лист та повідомлення містяться у матеріалах справи у вигляді засвідчених копій).

Відповіді відповідача або його реагування на вимогу позивача матеріали справи не містять.

04 грудня 2015 року позивачем надіслано відповідачеві лист-повідомлення від 03.12.2015 № 9/235 про розірвання договору. Вказане повідомлення мотивовано простроченням платежу орендної плати понад три місяці, що за правилами, встановленими ч. 1 ст. 782 ЦК України, та умовами договору, передбаченими у п.п. 5.2, 7.6, 9.6, є підставою для відмови від договору. Отже, позивач повідомив відповідача про розірвання договору, посилаючись на приписи, встановлені ч. 2 ст. 782 ЦК України.

Суд відзначає, що лист-повідомлення позивача від 03.12.2015 № 9/235 відповідач отримав 07 грудня 2015 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Спір між сторонами даної справи виник, як зазначає позивач, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором, останнім не оплачено орендну плату за період часу з жовтня 2014 року по 07 грудня 2015 року, включно, на суму 49086,49 грн; за період часу з 08 грудня 2015 року по 08 лютого 2016 року на суму 8650,53 грн та не відшкодовано вартість електроенергії на суму 2390,00 грн.

Враховуючи допущене відповідачем прострочення, позивачем заявлені позовні вимоги про застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені та відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, як стверджує позивач, відповідачем не повернуто об'єкт оренди позивачеві після розірвання договору у зв'язку з чим останнім заявлена вимога про зобов'язання орендаря повернути орендодавцеві об'єкт оренди, підписавши відповідний акт приймання-передачі та стягнути з відповідача неустойку, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України, у розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, у матеріалах справи містяться такі акти виконаних робіт (наданих послуг) у вигляді засвідчених копій, які підписані сторонами договору та скріплені відбитками печаток: від 31.10.2014 № 31931 на суму 2783,05 грн; від 30.11.2014 № 32898 на суму 2849,84 грн; від 31.12.2014 № 33861 на суму 2903,99 грн; від 31.01.2015 № 34973 на суму 2991,11 грн; від 28.02.2015 № 35926 на суму 3083,83 грн; від 31.03.2015 № 36857 на суму 3247,27 грн; від 30.04.2015 № 37884 на суму 3597,97 грн; від 31.05.2015 № 38855 на суму 4101,68 грн; від 30.06.2015 № 39785 на суму 4191,92 грн; від 31.07.2015 № 40674 на суму 4208,69 грн; від 31.08.2015 № 41530 на суму 4166,60 грн; від 30.09.2015 № 42458 на суму 4133,27 грн. Крім того, у матеріалах справи також містяться акти від 31.10.2015 № 43483 на суму 4228,33 грн; від 30.11.2015 № 44388 на суму 4173,36 грн; від 31.12.2015 № 45431 на суму 4256,83 грн, які підписані лише зі сторони орендодавця, та які, як стверджує позивач, надсилалися відповідачеві поштовим зв'язком. У підтвердження вказаних обставин позивач додав до позову засвідчену копію журналу реєстрації вихідних конфіденційних документів. Однак, відповідач вказані акти підписаними позивачеві не повернув.

Крім того, у матеріалах справи містяться рахунки-фактури на здійснення орендної плати.

При цьому, суд відзначає, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, згідно з якими необхідно перерахувати грошові кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплачувати орендну плату.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України і яка викладена у постанові від 29.09.2009 № 3-3902к09. Суд першої інстанції з такою позицією погоджується у повному обсязі та не вбачає підстав для використання права, наданого ч. 4 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України.

З приводу викладеного суд також зазначає таке. Пунктом 4.1.1 договору встановлено суму орендної плати, п. 4.2 договору передбачено термін сплати орендарем орендної плати, а у пункті 10 та у отриманих відповідачем рахунках зазначено поточний рахунок орендодавця, а тому відповідач, мав можливість виконати свій грошовий обов'язок належним чином за відсутності відповідного рахунку.

Поряд із цим суд зазначає, що згідно з актами приймання-передачі робіт (наданих послуг), оренди від 31.08.2015 № 41999 та від 30.09.2015 № 42762, які підписані представниками сторін та скріплені відбитками печаток, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві витрати з електропостачання на суму 2390,00 грн (засвідчені копії вказаних актів містяться у матеріалах справи).

Суд відзначає, що належних доказів, які б підтверджували факт сплати відповідачем орендної плати за договором за період користування об'єктом оренди з жовтня 2014 року по 07 грудня 2015 року у сумі 49086,49 грн та відшкодування позивачеві електричної енергії в сумі 2390,00 грн, матеріали справи не містять.

Статтею 782 ЦК України унормовано, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Виходячи з обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позивач правомірно відмовився від договору та ініціював його розірвання, оскільки має місце у правовідносинах сторін допущене з боку відповідача прострочення виконання грошового зобов'язання понад три місяці.

Таким чином, договір розірвано з 07 грудня 2015 року, тобто з моменту отримання листа-повідомлення від 03.12.2015 № 9/235.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1). Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2).

Суд відзначає, що належного доказу повернення відповідачем позивачеві орендованого приміщення протягом тридцяти календарних днів (п.п. 3.3.7 договору) після отримання повідомлення щодо розірвання договору у вигляді відповідного акту (п. 5.5 договору) суду не надано, а тому суд дійшов висновку, що станом на момент вирішення спору у даній справі приміщення фактично перебуває у користуванні відповідачем.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Підсумовуючи сукупність встановлених вище фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за орендною платою в сумі 49086,49 грн; за електроенергію в сумі 2390,00 грн; неустойку на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України в сумі 8513,66 грн та про зобов'язання відповідача повернути позивачеві об'єкт оренди за відповідним актом підлягають задоволенню повністю, з тих підстав, що позов в цій частині належним чином позивачем доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку, визначеному статтями 33, 36 ГПК України, не спростовано.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період часу з 08 грудня 2015 року по 08 лютого 2016 року в сумі 8650,53 грн суд зазначає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки, як встановлено вище, договір припинив свою діє з 07 грудня 2015 року, а за умовами, передбаченими у п. 4.5 договору, датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії договору або його дострокового розірвання.

Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача неустойку на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України, яку суд визнав правомірною, а тому стягнення орендної плати за період з 08 грудня 2015 року по 08 лютого 2016 року призведе до подвійного стягнення орендної плати.

Як встановлено вище, відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами частин 1 і 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи, що у правовідносинах сторін договору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними, однак сума 3 % річних підлягає задоволенню частково, оскільки позивачем при розрахунку вказаної вимоги не було враховано умови, передбачені п. 4.2 (в редакції, викладеній у додатковій угоді), а саме прив'язку до робочих днів, а не календарних.

Отже, вимога щодо стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню частково в сумі 942,69 грн, згідно з таким розрахунком:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
247.4101.11.2014 - 08.02.20164653 %9.45
2849.8401.12.2014 - 08.02.20164353 %101.89
2903.9902.01.2015 - 08.02.20164033 %96.19
2991.1102.02.2015 - 08.02.20163723 %91.45
3083.8302.03.2015 - 08.02.20163443 %87.19
3247.2701.04.2015 - 08.02.20163143 %83.80
3597.9701.05.2015 - 08.02.20162843 %83.99
4101.6801.06.2015 - 08.02.20162533 %85.29
4191.9201.07.2015 - 08.02.20162233 %76.83
4208.6903.08.2015 - 08.02.20161903 %65.72
4166.601.09.2015 - 08.02.20161613 %55.13
4133.2701.10.2015 - 08.02.20161313 %44.50
4228.3302.11.2015 - 08.02.2016993 %34.41
4173.3601.12.2015 - 08.02.2016703 %24.01
961.2204.01.2016 - 08.02.2016363 %2.84
942,69

Вимога щодо стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в сумі 8701,16 грн, тобто у заявленому розмірі. При цьому суд відзначає, що здійснивши перерахунок пені з урахуванням приписів ст. 3 ЗУ № 543/96-ВР та періодів, наведених позивачем у розрахунку неустойки, встановив, що її сума є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення. З приводу наведеного суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України дає господарському суду, при прийнятті рішення, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача пені задовольняється судом у заявленому позивачем розмірі.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції, то вона підлягає задоволенню повністю в сумі 6323,92 грн, за розрахунками позивача, які перевірені і визнані судом вірними.

Враховуючи наведене, позов ПАТ «АК ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» підлягає задоволенню частково, а тому витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 5 ст. 49 ГПК України).

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49 статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов публічного акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» задовольнити частково.

2. Зобов'язати приватне акціонерне товариство «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код) повернути публічному акціонерному товариству «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» (01001, м. Київ, провулок Шевченка, буд. 12; ідентифікаційний код 00039002) місце на технічному поверсі площею 12 м2 та місце на покрівлі будинку, площею 3 м2, розташовані за адресою: м. Житомир, б-р Новий, 5, підписавши Акт приймання-передачі.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства «ТЕЛЕСИСТЕМИ УКРАЇНИ» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7; ідентифікаційний код) заборгованість по орендній платі в сумі 49086,49 (сорок дев'ять тисяч вісімдесят шість) грн 49 коп.; заборгованість по відшкодуванню вартості електроенергії в сумі 2390,00 (дві тисячі триста дев'яносто) грн 00 коп.; неустойка в сумі 8513,66 (вісім тисяч п'ятсот тринадцять) грн 66 коп.; пеня в сумі 8701,16 (вісім тисяч сімсот одна) грн 16 коп.; 3 % річних в сумі 942,69 (дев'ятсот сорок дві) грн 69 коп.; втрати від інфляції в сумі 6323,92 (шість тисяч триста двадцять три) грн 92 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1237,06 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн за подання до господарського суду позовних вимог майнового характеру; 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп. - немайнового характеру.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11 квітня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань