ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.04.16 Справа № 904/398/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Криворізької міської ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Іванова Н.А. - представник за дов. № 5/26-1002 від 04.12.15

від третьої особи: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської ради Дніпропетровської області про визнання укладеним укладеним між Криворізькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір від 22.05.2015 року оренди земельної ділянки, площею 0,3191 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, для розміщення торговельного комплексу, з протоколом розбіжностей від 22.05.2015 року, який є його невід'ємною частиною, підписаний з одного боку Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, завірений його печаткою та не підписаний з іншого боку Криворізькою міською радою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2015 позивачем отримано від відповідача проект договору оренди земельної ділянки, позивач підписав даний договір з протоколом розбіжностей, який направив на адресу відповідача. Відповідач, у двадцятиденний строк, передбачений статтею 181 ГК України, не вжив заходів щодо врегулювання розбіжностей з позивачем, не включив до договору всі прийняті пропозиції позивача, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, не передав до суду. Враховуючи викладене, у відповідності до ст. 181 ГК України, позивач вважає спірний договір оренди земельної ділянки прийнятим відповідачем в редакції запропонованих ним розбіжностей.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 16.02.2016.

16.02.2016 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.02.2016 розгляд справи було відкладено на 01.03.2016.

01.03.2016 відповідач подав до суду заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, вважає позовні вимоги щодо внесення змін до п. 7 договору оренди земельної ділянки, запропоновані позивачем у протоколі розбіжностей, безпідставними та такими, що не відповідають Податковому кодексу України та рішенню міської ради від 25.06.2014 року № 2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 №2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу".

З 01.01.2016 у місті Кривому Розі діятиме нормативна грошова оцінка земель міста (затверджена рішенням міської ради від 24.06.2015р. №3728) і саме, починаючи з 01.01.2016, нарахування орендної плати за землю буде здійснюватись у відповідності до даної нормативної грошової оцінки. Відповідно до ст. 288.1 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Статтею 288.4 ПК України зазначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Таким чином, запропоновані Позивачем умови не можуть бути прийняті Криворізькою міською радою, оскільки вони суперечать умовам законодавства та інтересам територіальної громади.

Також, відповідач зазначив, що пунктів 18 та 22 проекту договору, які позивач пропонує виключити, повністю відповідають відповідно пунктам 21 та 22 типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220.

01.03.2016 відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 розгляд справи відкладено на 14.03.2016 та залучено до участі у справі Управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

14.03.2016 відповідач подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 14.03.2016 строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів, її розгляд відкладено на 04.04.2016, зобов'язано позивача надати нормативно-правове обґрунтування (з посиланням на нормативно-грошову оцінку землі) п. 7 спірного договору в редакції позивача та обґрунтування внесення змін до пунктів №№ 8,10, 12, 13, 14, 18, 19, 20, 22, 23, 30, 33, 36 договору.

04.04.2016 через канцелярію суду від третьої особі надійшли пояснення, в яких він зазначив, що при здійсненні розрахунку розміру орендної плати за землю за бюджетний період 2014 року застосування трикратного розміру земельного податку є правомірним та відповідає чинному законодавству України. Також, у даних поясненнях третя особа просила розглянути справу без участі її представника.

Позивач у судове засідання не з'явився, витребувані ухвалою суду документи не надав, причини неявки суду не повідомив. Про дату, місце та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 62, 64).

Третя особа у судове засідання не з'явилась. Про дату, місце та час проведення судового засідання була повідомлена належним чином (арк. с. 63).

У судовому засіданні 04.04.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Криворізької міської ради від 25.02.2015 № 3457 "Про поновлення договорів оренди земельних ділянок", розглянувши звернення заявників, вирішено заявникам згідно з додатком, зокрема, укласти з міською радою договори оренди земельних ділянок або даткові угоди до них (арк. с. 8)

21.05.2015 представником Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач, орендар) одержано у Криворізькій міській раді Дніпропетровської області (далі - відповідач, орендодавець) проект договору оренди земельної ділянки (далі - проект договору. арк. с. 9-12).

Відповідно до пунктів 1, 2 проекту договору орендодавець на підставі рішень міської ради від 25.02.2015 № 3457 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови для розміщення торговельного комплексу, яка знаходиться на АДРЕСА_1 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, площею 0, 3191 га.

Відповідно до пункту 7 проекту договору річна орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря у трикратному розмірі земельного податку, з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" з урахуванням рішення міської ради від 25.06.2014 № 2778 "Про внесення змін до рішення міської ради від 26.06.2013 № 2088 "Про ставки податку за земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" та затвердження додатка до нього в новій редакції".

Договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у орендодавця - Криворізької міської ради, другий - у орендаря - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третій - у Відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Невід'ємними частинами договору є:

- рішення міської ради від 25.02.2015 № 3457;

- кадастровий план земельної ділянки;

- план встановлених меж земельної ділянки;

- план розташування земельної ділянки;

акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки;

- акт приймання передачі земельної ділянки.

Згідно з пунктом 45 проекту договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди, яке поширюється на зазначену земельну ділянку.

26.05.2015 позивач надіслав на адресу відповідача лист від 25.05.2015 з підписаним примірником договору оренди земельної ділянки від 22.05.2015 з протоколом розбіжностей до нього (арк. с. 16-18).

У протоколі розбіжностей позивачем було запропоновано, зокрема, викласти пункт 7 проекту договору в наступній редакції:

"За користування земельною ділянкою комунальної власності міста орендар та орендодавець встановлюють обов'язків платіж у формі річної орендної плати, що визначається відповідно до вимог Податкового кодексу України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1166-VII від 27.03.2014, № 71-VII від 28.12.2014), як 3 % від її нормативної грошової оцінки".

Криворізька міська рада не погодилась з наданим позивачем протоколом розбіжностей до вказаного проекту договору оренди земельної ділянки, про що повідомила позивача листом від 05.06.2015 № 7/18-473 (арк. с. 19).

Недосягнення між сторонами договору згоди, зокрема, щодо розміру орендної плати, яка є істотною умовою договору, і є причиною спору.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства; господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Водночас, земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішення. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За статтею 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі це - засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Порядок укладення договору оренди земельної ділянки визначено статтею 16 зазначеного Закону, а частиною 2 статті 14 Закону передбачено затвердження Кабінетом Міністрів України типової форми договору оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюються з урахуванням індексу інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до частини 1 пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України та частини 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель", для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України "Про оцінку земель").

Отже, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності.

Земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пункт 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пункт 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України).

Отже, земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, при цьому основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2015 у справі № 916/2439/14, що є обов'язковим для застосування господарським судом відповідно до ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції станом на день прийняття оскаржуваного рішення) визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України регламентовано, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до підпунктів 288.1, 288.2 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Згідно з підпунктами 288.5.1, 288.5.2 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції Законів України №1166 від 27.03.2014 року та №71-VІІІ від 28.12.2014 року) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Зі змісту наведених вище положень вбачається, що для визначення розміру орендної плати за землю, використовується виключно нормативна грошова оцінка земельних ділянок (підпункт 289.1. статті 289 Податкового кодексу України).

За викладених обставин, господарський суд вважає, що запропонований позивачем порядок формування розміру орендної плати, беручи за основу земельний податок, що встановлюється Податковим кодексом України, з урахуванням рішення міської ради від 26.06.2013 року № 2088 "Про ставки податку на земельні ділянки на території м. Кривого Рогу" (зі змінами) не відповідає чинному законодавству.

При цьому, суд враховує, що відсутність на 2015 рік нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки (з матеріалів справи вбачається визнання не чинним постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 рішення Криворізької міської ради № 3884 від 14.05.2010 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу") не є підставою для застосування іншого механізму формування розміру орендної плати, ніж визначений вищенаведеними нормами чинного законодавства та передбачає сплату орендної плати в розмірі, що не відповідає чинним приписам Податкового кодексу України.

Також слід зазначити, що умови проекту договору щодо розміру орендної плати (п. 7), які запропоновані відповідачем, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, з набуттям чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VІІІ (з 01.01.2015) ст.ст. 275, 276 Податкового кодексу України було виключено, а отже, на час виникнення між сторонами спору щодо умов договору та на день прийняття рішення господарським судом Податковий кодекс України не містив норм, які-б встановлювали ставки податку на землю, нормативну грошову оцінку якої не проведено, а також встановлювали розмір орендної плати за землю у трикратному розмірі земельного податку.

Порядок визначення розміру орендної плати за землю державної та комунальної власності встановлюється виключно Податковим кодексом України, а умови п. 7 проекту договору, які запропоновані, як позивачем, так і відповідачем не відповідають його вимогам.

У даному випадку, запропоновані позивачем у протоколі розбіжностей спірні умови договору не можуть вважатися автоматично прийнятими, а договір не може вважатися укладеним у зв'язку із не погодженням сторонами його істотної умови, що також вбачається і з поведінки сторін, а саме не підписанням відповідачем протоколу розбіжностей до договору та зверненням позивачем з даним позовом до суду.

Також, позивачем у протоколі розбіжностей було запропоновано відмінну від проекту договору редакцію наступних пунктів №№ 8,10, 12, 13, 14, 18, 19, 20, 22, 23, 30, 33, 36 договору (арк. с. 13-15).

Однак, позивачем не надано суду жодного нормативно-правового обґрунтування внесення змін до пунктів №№ 8,10, 12, 13, 14, 18, 19, 20, 22, 23, 30, 33, 36 договору.

Згідно з ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що господарський суд не наділений компетенцією визначення умов господарського договору на власний розсуд, не відповідність п. 7 проекту договору, який є істотною умовою договору, в редакції як позивача, так і відповідача, вимогам чинного законодавства України, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 11.04.2016

Суддя В.І. Ярошенко