ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016р. Справа№ 914/579/16

За позовом: Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства «ІТЕРА-ЛЮКС», м. Львів

про стягнення 4 660 грн. 49 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність №354 від 11.03.2016 р.);

від відповідача: не зявився

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», м. Львів до Приватного підприємства «ІТЕРА-ЛЮКС», м. Львів про стягнення 4 660 грн. 49 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 03.03.2016р. призначив розгляд справи на 14.03.2016 р. Ухвалою суду від 14.03.2016р. розгляд справи відкладався на 04.04.2016 р.

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на забезпечення надання експлуатаційних послуг. На виконання умов вказаного договору, позивач надав відповідачу відповідні послуги. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати виконав частково, станом на дату подання позову заборгованість становить 2 832 грн. 79 коп. У звязку з порушенням строків оплати вартості послуг, відповідачу нараховано пеню в сумі 585 грн. 15 коп., 3% річних в сумі 151 грн. 57 коп., інфляційні нарахування в сумі 1 090 грн. 98 коп. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь позивач заборгованість у розмірі 4 660 грн. 49 коп. та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвал не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

4 січня 2011 року між Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (балансоутримувач) та Приватним підприємством «ІТЕРА-ЛЮКС» (користувач) було укладено договір №22/12 про відшкодування витрат балансоутримувача на забезпечення надання експлуатаційних послуг.

За цим договором балансоутримувач (позивач) забезпечує надання експлуатаційних послуг: прибирання проїздів, вивіз сміття, озеленення та благоустрій території, а користувач (відповідач) відшкодовує балансоутримувачу вартість послуг в сумі 70 грн. 00 коп. за місяць (п. 1, абз. 1 п. 2 договору).

Згідно абз 2 п. 2 договору, якщо зміни тарифів або збільшення обсягу фактично наданих послуг призведуть до перевищення суми, зазначеної у даному пункті договору, вартість послуг відшкодовується на підставі рахунків, що їх виставляє балансоутримувач .

Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу відповідні послуги, що підтверджується наданими відповідачу рахунками на оплату послуг.

Пунктом 4 договору передбачено, що користувач зобовязаний здійснювати оплату наданих послуг не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Незважаючи на факт належного здійснення позивачем своїх обовязків за договором, відповідач здійснив оплату частково. Таким чином, станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача становить 2 832 грн. 79коп.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем свого обовязку оплати вартості робіт, позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 2832грн. 79 коп. основного боргу, 585 грн. 15 коп. пені, 151 грн. 57 коп. 3% річних, 1 090 грн. 98 коп. інфляційних втрат.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобовязання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 5 при несвоєчасному внесенні плати користувач сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу, за весь період заборгованості.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем правомірно нараховано пеню в сумі 585 грн. 15 коп., 3% річних в сумі 151 грн. 57 коп. та інфляційні нарахування в сумі 1 090 грн. 98 коп.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 2 832 грн. 79 коп. основного боргу, 585 грн. 15 коп. пені, 151 грн. 57 коп. 3% річних, 1 090 грн. 98 коп. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 6, 509, 526, 530, 599, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «ІТЕРА-ЛЮКС», АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код 35383311) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», м. Львів, вул. Винниченка, 8 (ідентифікаційний код 33358550) 2 832 грн. 79 коп. основного боргу, 585 грн. 15 коп. пені, 151 грн. 57 коп. 3% річних, 1 090 грн. 98коп. інфляційних втрат, 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 04.04.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.