ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р. Справа № 907/1126/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого- судді Бойко С. М.

суддів: Бонк Т. Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Федорів Н.,

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області

на рішення господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 року, суддя Кривка В.П.

у справі № 907/1126/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коватехбуд, Ужгородський район,

до відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Ужгород,

про стягнення 1474146,58 грн. заборгованості

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 в справі №907/1126/15 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд» до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення 1 474 146,58 грн. заборгованості задоволено повністю з суми боргу 2 859 889,04 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судове рішення у справі №907/502/14 про стягнення з боржника коштів не виконано, тому кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання на підставі ст.625 ЦК України з 10.07.2014 по 20.10.2015.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 районна державна адміністрація просить рішення господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 у справі № 907/1126/15 скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні вимог позивача відмовити .

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що невчасна оплата виконаних робіт за договором № 32 від 08.10.2013 на виконання робіт: "Рекультивація території існуючого сміттєзвалища в с. Барвінок Ужгородського району Закарпатської області - 1-ша черга (коректура проекту)" сталася не з вини відповідача.

Районна державна адміністрація вжила всіх заходів для належного виконання договору. Прострочення виконання грошового зобовязання замовником сталося в результаті незаконної бездіяльності управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_2 районі Закарпатської області, що проявилися в непроведенні відповідних розрахунків з ТОВ «Коватехубуд» при наявності фінансування з Державного бюджету та вжиття райдержадміністрацією всіх необхідних заходів, а саме: направлення ОСОБА_2 РДА відповідного реєстру зобовязань- розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів № 140 від 17.10.2013 на суму 3 546 930,00 грн. та реєстрів фінансових зобовязань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів № 141 від 23.10.2013 на суму 2 141 100,00 грн. та № 188 від 17.12.2013 на суму 1 405 830,00 грн.

Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що райдержадміністрацією подано до суду позовну заяву про відстрочку виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2014, яку відстрочено до 31.12.2015 та лист № 02-15/379 від 09.12.2015 управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_2 районі Закарпатської області згідно якого загальна сума стягнень на рахунок ТОВ «Коватехбуд» складає 1 460 271,50 грн.

09.03.2016 до Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання № 162/03-38 від 02.03.2016 ОСОБА_2 РДА про залучення в якості співвідповідача управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_2 районі головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатської області.

Клопотання мотивоване тим, що в силу ст. 43, 49 Бюджетного кодексу України обслуговування бюджетних коштів ОСОБА_2 РДА здійснює управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_2 районі. Між даною установою та райдержадмінстрацією укладено відповідний договір про здійснення розрахунково-касового обслуговування, за п. 2.2.3. якого райдержадміністрація має право вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунково-касового обслуговування та інших обумовлених цим договором послуг, а орган казначейства, відповідно до п. 2.3. зобовязується належним чином виконувати умови договору та своєчасно здійснювати розрахунково-касові операції за дорученням клієнта.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коватехбуд» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 без змін, посилаючись на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від боржника.

Також зазначає, що судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

В судовому засіданні 09.03.2016 представник позивача на судовому засіданні за його участі просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 без змін.

В судове засідання сторони не зявилися. 04.04.2016 до Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання ТОВ «Коватехбуд» б/н від 31.03.2016 про розгляд справи без участі уповноваженого представника ТОВ «Коватехбуд».

Судами встановлено, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.07.2014р. у справі № 907/502/14 позов задоволено повністю (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог). Стягнуто з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Коватехбуд" суму 3354945,55 грн., в т.ч 2 859 889,04 грн. - суму основного боргу, 161 642,50 грн. - пеня, 27 972,07 грн. - 3% річних, 305 441,94 грн. - інфляційні втрати.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 08.12.2014 у справі №907/502/14 рішення господарського суду Закарпатської області від 10.07.2014р. у справі № 907/502/14 скасовано в частині стягнення пені в розмірі 161 642,50 грн. та судових витрат в розмірі 2 396,72 грн. В цій частині прийняти нове рішення, яким в позові відмовлено. Пункт 2 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: Стягнути з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Загорська, 10; ) на користь ТзОВ Коватехбуд (Закарпатська область, Ужгородський район, с. Холмок, вул. Свободи,69-а; ) 2 859 889,04 грн. - основного боргу, 27 972,07 грн. - 3% річних, 305 441,94 грн. - інфляційних втрат, 65 046, 94 грн. у відшкодування сплаченого судового збору (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог). В решті рішення залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд не досліджує факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем, що визначена вищезазначеним судовим рішенням у справі №907/502/14.

Предметом даного позову є стягнення на підставі ст.625 ЦК України з суми основного боргу 2 859 889,04 грн. за період з липня 2014 по жовтень 2015 на суму 1 364 467,08 грн. інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.07.2014 по 20.10.2015 на суму 109 979,50 грн.

Підставою позову є прострочення відповідачем виконання зобовязання щодо оплати робіт за договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст.599 ЦК України та ст.202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України про що правильний висновок зробив суд першої інстанції.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23 січня 2012 р. у справі № 3-142гс11).

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Доводи апеляційної скарги в частині незастосування ст.625 ЦК України, оскільки наявне судове рішення про відстрочку боргу є необґрунтованими, оскільки ухвалою господарського суду Закарпатської області від 17.11.2015 у справі №907/502/14, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 17.12.2015 у справі №907/502/14 відстрочено виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2014р. у справі №907/502/14 до 31.12.2015 р. включно.

Таким чином, ухвалою господарського суду Закарпатської області від 17.11.2015 у справі №907/502/14 виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі №907/502/14 відстрочено за інший період з 17.11.2015 по 31.12.2015.

Провівши перерахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних за наявним на момент подання позовної заяви (20.10.2015) непогашеного основного боргу, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про правильність розрахунків позивача (а.с. 88).

Таким чином, враховуючи, що виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі №907/502/14 відстрочено з 17.11.2015 по 31.12.2015, а предметом спору в даній справі є вимоги про стягнення з відповідача донараховані інфляційні втрати за період з липня 2014 по жовтень 2015 в сумі 1 364 467,08 грн. та 3% річних за період з 10.07.2014 по 20.10.2015 в сумі 109 979,50 грн., апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що період відстрочення не охоплює період за який нараховано інфляційні втрати та 3% річних, а тому правильними є висновки суду першої інстанції про задоволення позову.

Щодо заявленого апелянтом клопотання № 162/03-38 від 02.03.2016 про залучення в якості співвідповідача управління Державної казначейської служби України в ОСОБА_2 районі головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатської області, проти задоволення якого позивач заперечив в судовому засіданні за його участю, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 24 ГПК України апеляційний господарський суд не встановив достатніх підстав до залучення за клопотанням відповідача до участі в справі іншого відповідача-2.

Доводи апелянта про відсутність вини в невиконанні зобовязань щодо оплати за договором № 32 від 08.10.2013 є необґрунтованими.

В п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, розяснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Як розяснено в п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 32 ГПК України визначає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про недоведеність апеляційної скарги ОСОБА_2 районної державної адміністрації, тому, рішення господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 у справі № 907/1126/15 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу вимог ст. 49 ГПК України судові витрати стягуються з апелянта.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у справі № 907/1126/15 відстрочено сплату судового збору до винесення постанови, у порядку і розмірі встановлених законодавством.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110% ставки, підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з пп. 1 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, враховуючи, що ціна позову складає 1 474 145,15 грн. розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 24 323,39 грн.:

1) 1 474 145,15 грн. / 100% = 14 741,4515 грн.

2) 14 741,4515 грн. * 1,5% = 22 112,1772 грн.

3) 22 112,1772 грн. / 100 = 221,121772 грн.

4) 221,121772 грн. * 110% = 24 323,3950 грн.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 10.12.2015 у справі №907/1126/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коватехбуд» до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області про стягнення 1 474 146,58 грн. заборгованості залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області без задоволення.

3. Стягнути з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Закарпатської області, м. Ужгород, вул. Загорська, 10 () на користь державного бюджету 24 323,39 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Місцевому господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

ОСОБА_3 Бойко

Судді Т. Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 11.04.2016