ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа № 917/2321/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№762П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 04 січня 2016 року по справі №917/2321/14,

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с.Жуки, Полтавської області,

про стягнення 48 754,44 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 48754,44 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 11.03.2011 р. Договору банківського обслуговування № б/н у вигляді заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, з яких: 17100,00 грн. заборгованість за кредитом, 17974,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 9269,64 грн. пеня та 4 410,80 грн. заборгованість по сплаті комісії.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.01.2015р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.05.2015р., у даній справі позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 17 974,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 9269,64 грн. пені, 4410,80 грн. заборгованості по сплаті комісії та 1827,00 грн. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.09.2015р. вищезгадані судові акти скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

В постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2015р. зазначено, що судами попередніх інстанцій, в порушення приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, не з'ясовано дату отримання кредитних коштів відповідачем на підставі аналізу наявних та допустимих доказів відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, не перевірено правильність розрахунку заборгованості щодо пені, дати виникнення заборгованості з урахуванням строку позовної давності для стягнення пені, визначену договором у 3 роки, тоді як розрахунок зроблено за період з 26.08.2011р. по 01.09.2014р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.01.2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 18.01.2016 року, по справі №917/2321/14 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 17100,00 грн. заборгованості за кредитом, 17974,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 4634,82 грн. пені, 4410,80 грн. заборгованості по сплаті комісії та 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.04.2016 року.

01.04.2016 року від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№3504). Крім того, просить здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі.

Позивач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався. В матеріалах справи наявна копія ухвали суду, яка не була отримана адресатом - ФОП ОСОБА_1

З довідки ф.20 наявної на поштовому конверті вбачається, що причина повернення за зворотною адресою копії ухвали суду, є закінченням встановленого терміну зберігання.

За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо Ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, який в межах пункту 3.9.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначив, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що явка представників сторін не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

11.03.2011 р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву, адресовану ПАТ КБ "Приватбанк", про відкриття поточного рахунку (копія наявна у матеріалах справи, а.с. 30). Згідно заяви відповідач приєднується до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування у вигляді заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 11.03.2011 р..

Умовами визначено, зокрема, наступне:

- при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій, або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі (п. 3.18.1.16 Умов);

- кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта (п. 3.18.1.1 Умов);

- кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплату процентів та винагороди (п. 3.18.1.3 Умов);

- банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом направлення повідомлення (п. 3.18.2.3.4 пп. а Умов);

- ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку передбаченому "Умовами і правилами надання банківських послуг", у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (п. 3.18.1.6 Умов);

- проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода") (п. 3.18.1.8 Умов);

- за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка). За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При не обнулінні дебетового сальдо з одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 90 днів з останньої дати періоду з якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду в яку дебетове сальдо підлягало обнулінню. У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань. Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня. Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (розділ 3.18.4 Умов);

- при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами пп. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3 термінів повернення кредиту, передбачених пп. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4 винагороди, передбаченого пп. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4., 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні (п. 3.18.5.1 Умов).

Відповідно до укладеного Договору, позивачем було визначено відповідачу кредитний ліміт на поточний рахунок № 4244 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг" (далі - Умови), а саме : станом на 28.03.2011 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 14 100,00 грн. та станом на 23.05.2011 р. встановлено кредитний ліміт у розмірі 17 100,00 грн. (копія довідки наявна у матеріалах справи, т.1 а.с. 41).

На виконання умов вищезазначеного Договору відповідач отримав від позивача на його поточний рахунок № 4244 (який відповідає номеру поточного рахунку, вказаному в заяві відповідача про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів) 17 100,00 грн. кредитних коштів. Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи банківською випискою по рахунку відповідача та меморіальним ордером (т.1 а.с. 66-88) і свідчить про повне виконання позивачем умов вищезазначеного Договору.

За даними позивача, позичальник свої зобов'язання за Договором щодо своєчасної сплати кредитних платежів систематично не виконував.

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 10325PLPS07U від 20.08.2014 р., відповідно до якої вимагав від відповідача негайно погасити кредитну заборгованість у розмірі 47 898,33 грн. (в т.ч.: 17 100,00 грн. заборгованість за кредитом, 17 654,80 грн. заборгованість по процентам, 8 886,63 грн. пені та 4 256,90 грн. комісії за користування кредитом), яка утворилася в зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань (т.1 а.с. 46). Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи копіями списку згрупованих поштових відправлень №13672 від 25.08.14 р. та описом вкладення у цінний лист (т.1 а.с. 47-48).

Дана обставина підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком суми боргу станом на 01.09.2014 р. та випискою про рух коштів по рахунку позичальника.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 48754,44 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 11.03.2011 р. Договору банківського обслуговування №б/н у вигляді заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки, з яких: 17100,00 грн. заборгованість за кредитом, 17974,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 9269,64 грн. пеня та 4410,80 грн. заборгованість по сплаті комісії.

Задовольняючи позовні вимоги, з урахуванням вказівок Вищого господарського суду України, викладених в постанові ВГСУ від 23.09.2015 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 17 100,00 грн. заборгованості за кредитом, 17 974,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 4634,82 грн. пені та 4 410,80 грн. заборгованості по сплаті комісії, підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст. 1066 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до п. 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

У відповідності з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, заява про відкриття поточного рахунку, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, що розміщені в мережі Інтернет, копії яких містяться в матеріалах справи, свідчить про укладення між сторонами договору банківського обслуговування.

Укладений між сторонами у даній справі кредитний договір не суперечить чинному законодавству, укладений у письмовій формі, а своїм підписом в графі "Підпис" на заяві, що разом з Умовами складає кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду з умовами даного кредитного договору.

Вказане спростовує посилання відповідача на те, що банк не надав йому повної інформації про умови кредитування, і відповідач, перед підписанням заяви, не був ознайомлений з текстом умов та правил надання банківських послуг.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини по кредитному договору.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, позивач, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 17100,00 грн., належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором. Дана обставина підтверджується випискою з рахунку відповідача за період 17.03.2011р. по 01.09.2014р., де відображено факт використання відповідачем кредитних коштів в межах встановленого позивачем кредитного ліміту, та відповідачем не спростована.

Відповідно до п. 3.18.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач є таким, що прострочив грошове зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитом з 28.08.2012 р. (по закінченню 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулінню). Прострочка виконання клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, надає право банку змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі (п. 3.18.2.3.4 Умов)

Позивач звертався до відповідача з претензією вих. № 10325PLPS07U від 20.08.2014 р., відповідно до якої вимагав від відповідача негайно погасити кредитну заборгованість у розмірі 47 898,33 грн. (т.1 а.с. 46), в якій вимагав погасити прострочену заборгованість у повному обсязі за реквізитами, встановленими умовами кредитного договору.

Проте, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 1049 Цивільного кодексу України відповідач кредит не повернув, проценти та комісію за користування кредитом не сплатив. Дана обставина відповідачем не спростована.

Отже, строк повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, є таким, що настав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 17 100,00 грн. заборгованості за кредитом, 17 974,00 грн. (з урахуванням проведених відповідачем часткових оплат нарахованих банком процентів за користування кредитом) заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 05.06.2012 р. по 01.09.2014 р. та 4 410,80 грн. (з урахуванням проведених відповідачем часткових оплат нарахованої банком комісії) заборгованості по сплаті комісії за період з 01.06.2012 р. по 01.09.2014 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У п. 3.18.5.1. Договору сторони узгодили, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами пп. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених пп. 3.18.1.8. 3.18.2.2.3. 3.18.2.3.4. винагороди, передбаченого пп. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. Відповідно до 3.18.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Згідно статті 3 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Позивач просить стягнути з відповідача 9 269,64 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом. В позові позивач визначив наступний період нарахування пені - з 26.08.2011 р. по 01.09.2014 р. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати кредиту та відсотків по ньому та проведених відповідачем часткових оплат пені).

Судом першої інстанції враховано, що визначений у позові період з 26.08.2011 р. по 01.09.2014 р. стосується пені, яка нараховувалася банком за весь період дії договору за прострочку в зв'язку з непогашенням кредиту, яка як була погашена відповідачем (сплачена) ще до подання позову та не врахована при визначенні розміру заборгованості з пені, так і така, що не була погашена відповідачем до подання позову та заявлена до стягнення в межах даного позову.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та відображено позивачем у поясненнях 26.08.2011 року відповідачем було допущено прострочку зі сплати кредиту в розмірі 17100 грн. за період з 26.08.2011 року по 29.08.2011 року відповідачу нараховано пеню в розмірі 23.52 грн., яку повністю погашено 29.08.2011року. 26.04.2012року суму 17100 грн. знову винесено на прострочку у зв'язку з непогашенням кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, за період з 26.04.2012 року до 27.04.2012 року відповідачу нараховано пеню в сумі 7.34 грн., яку погашено 27.04.2012 року. 28.08.2012 року суму 17100 грн. знову винесено на прострочку у зв'язку з непогашенням кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, у зв'язку з чим за період з 28.08.2012р. по 01.09.2014р. нараховано пеню на суму 9269,64 грн. яка позивачем заявлена до стягнення.

Колегія суддів погоджується зі здійсненою місцевим судом перевіркою наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 9269,64 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом за період з 28.08.2012 року по 01.09.2014 року (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань з оплати кредиту та відсотків по ньому та проведених відповідачем часткових оплат пені). Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5"). При цьому судом враховано пп. 3.18.5.4 Договору щодо узгодженого сторонами строку нарахування пені та ст. 232 Господарського кодексу України.

Судом першої інстанції правомірно задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені у зв'язку із скрутним матеріальним становищем.

За приписами статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При ньому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржникам; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту вищенаведених норм випливає, що при вирішенні питання, про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

З огляду на те, що відповідач фактично не займається підприємницькою діяльністю, відсутність у нього будь-яких доходів, крім пенсії, великий розмір нарахованих штрафних санкцій, місцевий суд на підставі системного аналізу змісту приписів ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 3 ст. 83 ГПК України, приймаючи до уваги інтереси сторін у даній справі, дійшов правомірного висновку про можливість зменшення нарахованої штрафної санкції, заявленої в межах строку позовної давності, на 50% до 4634,82 грн.

Всі інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При таких обставинах колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, всебічно оцінив надані йому докази і таким чином виніс обґрунтоване рішення, а тому твердження відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не перевірив достовірність сум заборгованості є безпідставними.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 04 січня 2016 року по справі №917/2321/14 без змін.

Керуючись ст. ст. 33, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04 січня 2016 року по справі №917/2321/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 06.04.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.