УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11.04.2016Справа № 910/6493/16
Суддя Отрош І.М., розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс»

ОСОБА_1

Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд»

Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод»

про стягнення 1814166 грн. 69 коп.,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс», ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» про солідарне стягнення 1814166 грн. 69 коп.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку відмовити у прийнятті позовної заяви в частині вимог до ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, так як заява в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, та з інших підстав.

Відповідно до частин 1, 3 статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питанні підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 № 10 господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України , іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, з наведеного вбачається, що господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження в разі, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За відсутності згаданих умов, коли склад учасників спору не відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 № 1 у разі участі у справі кількох позивачів та відповідачів, одним з яких є фізична особа, господарські суди мають виходити з того, що справа в частині позовних вимог фізичної особи або до фізичної особи, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, господарському суду не підвідомча. У розгляді відповідних позовних заяв суд має застосувати: у вирішенні питання про порушення провадження у справі - положення пункту 1 частини першої статті 62 Господарського процесуального кодексу України; після порушення провадження у справі - пункт 1 частини першої статті 80 названого Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Таким чином, враховуючи, що позовна заява в частині вимог до фізичної особи ОСОБА_1 не підвідомча господарському суду, суд відмовляє у прийнятті позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» в частині позовних вимог до ОСОБА_1.

Крім того, розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку щодо необхідності повернення позовної заяви в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога та доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

У пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 зазначено, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до частини 6 пункту 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", підставою для повернення позовної заяви є також відсутність викладу обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, та незазначення доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини. Господарський суд повертає позовну заяву, що не містить обґрунтованого розрахунку стягуваної чи оспорюваної суми, або такий розрахунок не додано до заяви.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» заборгованості у розмірі 1814166 грн. 69 коп., позивач вказує на те, що вказаний розмір грошових коштів є заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс» за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 436 від 28.04.2011 (1493115 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом та 321051 грн. 69 коп. заборгованості зі сплати процентів).

Однак, позивачем не вказано обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод», оскільки позивачем не наведено у позовній заяві жодних підстав, в тому числі їх нормативно-правового обґрунтування, для солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс» за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 436 від 28.04.2011.

Так, у позовній заяві позивач обмежується виключно цитуванням п. 2.1 Договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 436 від 28.04.2011 та зазначає, що відповідно до п. 2.1 вказаного договору в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором перед банком укладено майнову поруку Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» (Договір поруки № 436-1 від 28.04.2011 та Іпотечний договір від 28.04.2011) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» (Договір поруки № 436-2 від 28.04.2011).

Отже, позивач не вказав підстав позовних вимог до Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд», що свідчить про відсутність чіткого викладення позоних вимог до Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд», так як позовна вимога повинна містити предмет та підстави щодо кожного відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод», що є підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з пунктом 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо).

Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо: позов поданий одночасно до залізниці та вантажовідправника (вантажоодержувача), і в цій позовній заяві об'єднані вимоги, що ґрунтуються на комерційному акті, з вимогами, які обґрунтовані іншими документами; об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просить суд солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» заборгованість у розмірі 1814166 грн. 69 коп.

При цьому, позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1 вказаного договору в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс») за кредитним договором перед банком укладено майнову поруку Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» (Договір поруки № 436-1 від 28.04.2011 та Іпотечний договір від 28.04.2011) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» (Договір поруки № 436-2 від 28.04.2011).

Однак суд зазначає, що зважаючи на те, що норми чинного законодавства не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою, тобто поручителі за різними договорами поруки не несуть солідарну відповідальність, оскільки їх порука не є спільною, тоді як лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями такі поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 у справі № 6-185цс14.

При цьому, позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви копій вищевказаних договорів поруки, які б могли бути досліджені судом на предмет наявності у них положень щодо солідарної відповідальності поручителів за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс» своїх зобов'язань за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 436 від 28.04.2011.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач у позові вказує на укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритим акціонерним товариством «Іванівський льонозавод» різних договорів поруки, однак не долучає вказаних договорів поруки до позовної заяви та не обгрунтовує позовні вимоги щодо наявності солідарного обов'язку між вказаними відповідачами, суд позбавлений можливості встановити обгрунтованість об'єднання в одній позовній заяві вимог до різних поручителів, а отже, встановити відсутність порушення об'єднання позовних вимог.

Також суд звертає увагу, що відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затверджена Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "згідно з оригіналом", назви, посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту підпис, засвідчуватись повинна кожна сторінка документу з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у прийнятті позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» в частині позовних вимог до ОСОБА_1.

2. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал» в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська лляна компанія плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Пеллі-Лтд» та Відкритого акціонерного товариства «Іванівський льонозавод» повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош