ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2016 р. Справа № 914/3588/15

ОСОБА_1 апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя: Бойко С. М.,

Суддів: Бонк Т. Б.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Гармата Т.В.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність від 15.02.2016 року);

від відповідача: не зявився;

третя особа-1: ОСОБА_4 (довіреність від 01.02.2016 року);

третя особа-2: ОСОБА_5 (довіреність від 18.06.2015 року);

розглянувши апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Хімпобутсервіс» № 99 від 31.12.2015

на рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року, суддя Березняк Н. Є.

у справі № 914/3588/15

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради, м. Львів

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 міська рада, м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства Крокус-послуги, м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Хімпобутсервіс, м. Львів

про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення та стягнення 16 238,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 21.12.2015 року позов Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради до Комунального підприємства «Крокус-послуги» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Хімпобутсервіс» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 міської ради про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення та стягнення 16 238,97 грн. задоволено частково.

Зобовязано комунальне підприємство «Крокус-послуги» звільнити та повернути в 15-ти денний строк, шляхом передачі за актом приймання-передачі орендодавцю - Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради нежитлові приміщення загальною площею 44,4 кв.м., що знаходяться за адресою : за адресою: м. Львів, вул. Ю.Федьковича буд. 13.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір нарахованої позивачем неустойки не обґрунтований та не підлягає стягненню з відповідача, тому що п. 5.1. договору сторони погодили, що розмір орендної плати за обєкт оренди складає одну гривню на рік, що не підтверджує розрахунки нарахованої позивачем неустойки. Також, суд першої інстанції зазначає, що вимога про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення відповідачем підлягає задоволенню з підстав недоведеності факту передачі орендованих приміщень після закінчення терміну дії договору, або факту продовження дії договору оренди чи укладення нового договору.

В апеляційній скарзі апелянт (ТОВ «Хімпобутсервіс») просить скасувати рішення у даній справі, а в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Хімпобутсервіс» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема на те, що вступна та резолютивна частини рішення та повний текст рішення на адресу ТОВ «Хімпобутсервіс» не надходили до 31.12.2015, а також рішення відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Представники позивача та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судовому засіданні заперечили доводи апеляційної скарги, просили рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015 у справі № 914/3588/15 залишити без змін

Представник третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення у даній справі, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Після відкладення розгляду справи в судове засідання зявився представники позивача та третіх осіб. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому його неявку суд розцінює як без поважних причин, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів про права і обовязки сторін та відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015 у справі № 914/3588/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судом встановлено, що 11 грудня 2006 року між управлінням комунального майна ОСОБА_1 міської ради (далі орендодавець) та комунальним підприємством «Крокус-послуги» (далі орендар) укладено договір оренди № Ф-4906-5 (а.с. 18-21) нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), згідно умов якого орендодавець на підставі наказу управління комунального майна за № 375-О від 07 липня 2006 року та договору оренди №Ф- 2997-5 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 14 червня 2005 року передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі обєкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Навколо базару» (далі балансоутримувач). Обєктом оренди є нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 13 загальною площею 44,40 м. кв.

Відповідно до п. 3.1.-3.3. договору приймання-передача обєкта оренди здійснюється орендарем та балансоутримувачем. При первинній передачі обєкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується орендарем та балансоутримувачем. У звязку з фактичним використанням орендарем обєкта оренди за попереднім договором, обєкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного договору.

Згідно з п. 4.1. договору термін договору оренди визначений з 11 грудня 2006 року до 10 грудня 2007 року (365 днів).

Предметом позову є вимоги про звільнення орендарем незаконно займаного нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. Ю. Федьковича, буд. 13 та стягнення 16 238,97 грн. заборгованості за орендною платою з підстав закінчення укладеного між сторонами спірного договору оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 ГК України визначено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтею 764 ЦК України, положення котрої є аналогічними до положень статті 284 ГК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» норми якого є спеціальними, враховуючи правовий статус майна - комунальне майно, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Сторонами Договору також узгоджено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п. 4.3 Договору).

Відповідно до п. 1.1. Положення про управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 07.12.2007 № 1100, управління комунальної власності ОСОБА_1 міської ради є структурним підрозділом департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради.

У відповідності до Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами ОСОБА_1 міської ради, затвердженого ухвалою ОСОБА_1 міської ради від 19.10.2006 № 219, до повноважень департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходження.

Згідно з п.п. 2.1.,2.2. цього ж Положення основними завданнями управління є: виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова; передача в оренду, відчуження майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Тому, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради є уповноваженим субєктом на розпоряджання користування спірним майном.

Як вбачається з листа Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради № 4-2301-157 від 11.03.2016 враховуючи незадовільні результати фінансово-господарської діяльності КП «Крокус-послуги» та на виконання ухвали міської ради від 05.07.2007 № 994 «Про результати фінансово-господарської діяльності львівських комунальних підприємств за 2006 рік та планові показники на 2007 рік» (зі змінами) прийнято рішення про припинення діяльності даного комунального підприємства.

Таким чином, враховуючи припинення діяльності КП «Крокус-послуги» ухвалою ОСОБА_1 міської ради ради від 05.07.2007 № 994 «Про результати фінансово-господарської діяльності львівських комунальних підприємств за 2006 рік та планові показники на 2007 рік» (зі змінами), у КП «Крокус-послуги» була відсутня воля на подальше користування спірним майном.

В повідомленні Управління комунальної власності Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради № 2302-вих-112 від 13.01.2015 «Про припинення договірних стосунків у звязку із закінченням терміну дії договору оренди» (а.с. 22) вимагає в орендаря повернути спірне майно протягом 15 днів.

Відповідно до п. 9.1., 9.2., 9.3., 9.4. договору повернення орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Обєкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийняти орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1. цього договору. При передачі обєкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами.

Статтею 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі ч. 1 ст. 27 "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Статтею 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували передачу спірного майна, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що всупереч п. 9.1. договору оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006, ст. 785 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" приміщення за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, буд. 13 не було передане Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики ОСОБА_1 міської ради та складає перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 28 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Орендар може зажадати повернення орендованого майна з будь-якого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні ним, відшкодування шкоди, завданої майну громадянами і юридичними особами, включаючи орендодавця.

З наведених вище підстав, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про звільнення незаконно займаного нежитлового приміщення за адресою м. Львів, вул. Ю. Федьковича, буд. 13.

З обставин, встановлених судами у справі № 914/4594/13, зокрема у рішенні господарського суду Львівської області від 11.03.2015, яке постановою Вищого господарського суду України від 01.12.2015 залишене без змін, вбачається, що наказ директора комунального підприємства "Крокус-послуги" № 18 від 17.07.2007 не є актом індивідуальної дії, оскільки не породжує цивільних прав та обов`язків для інших осіб, не може порушувати права територіальної громади чи ОСОБА_1 міської ради. В силу ст. 35 ГПК України ця обставина не встановлюється. Тому посилання апелянта на існування договору суборенди (який укладений на підставі наказу директора комунального підприємства "Крокус-послуги" № 18 від 17.07.2007) не береться судом до уваги, оскільки договір суборенди є похідним від договору оренди та потребує відповідного дозволу органу місцевого самоврядування, якого судами не встановлено.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення» рішення суду може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Як вбачається із змісту позовної заяви, не зважаючи на факт зазначення в ній того, що обєкт оренди використовує ТОВ «Хімпобутсервіс», який не є стороною договору оренди та згода на передачу орендованого приміщення якому не надавалася, та факт долучення до матеріалів справи акту прийому-передачі від 20.07.2007 (а.с. 41) в котрому, за твердженням позивача, встановлено таке неправомірне користування приміщенням, підставами позовних вимог в даній справі все таки слугує те, що договір оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006р. припинив свою дію 05.07.2007, у звязку з припиненням діяльності КП «Крокус-послуги», а також те, що відповідачем несвоєчасно було повернуто обєкт оренди після закінчення строку дії договору.

Суд зазначає, що обставини повязані із протиправною передачею і використанням ТОВ «Хімпобутсервіс» обєкту оренди не слугують підставою заявлення позовних вимог в даній справі. Відтак, предметом даного розгляду не являються правовідносини позивача та відповідача, щодо протиправної передачі третім особам обєкту оренди, а тому предметом дослідження та оцінки судом в даній справі не є обставини повязані з підставністю/безпідставністю перебування ТОВ «Хімпобутсервіс» в орендованих відповідачем приміщеннях.

Щодо позовної вимоги про стягнення 16 238,97 грн. неустойки за договором оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006р., апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що розмір орендної плати за обєкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення даного договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради № 2143 від 31.03.2005 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 31.10.2002 року № 98 «Про затвердження методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова» і складає одну гривню в рік. Розмір орендної плати підлягає індексації на визначений індекс інфляції за відповідний період (місяць, квартал, рік).

Відповідно до п. 7.2. договору оренди, орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 10.1 договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із законодавством України.

Як встановлено ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

ОСОБА_3, з аналізу змісту договору, чинних нормативно-правових актів та локальних актів, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що договором та законом не визначено розмір неустойки, яка повинна бути сплачена в разі невиконання або неналежне виконання зобовязань за вказаним договором оренди.

Судами встановлено, що позивачем в підтвердження вимоги про стягнення 16 238,97 грн. неустойки за договором оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006р. не надано доказів, які підтверджують факт невиконання або неналежне виконання зобовязань за вказаним договором оренди.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а позивачем на підтвердження безспірності своїх вимог, як встановлено судами, не було подано первинних документів.

Надана позивачем довідка № 2302-вих_2037 від 07.09.2015 (а.с. 23) про заборгованість контрагента КП «Крокус-послуги» за договором оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006р., яка виникла за період з 01.03.2015 по 31.07.2015, не містить необхідних ознак первинного документа в розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а тому є неналежним доказом на підтвердження заявленого в позовній заяві розміру заборгованості.

З наведених вище підстав, апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимоги позивача про стягнення 16 238,97 грн. неустойки за договором оренди № Ф-4906-5 від 11.12.2006р.

Таким чином, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про недоведеність доводів апеляційної скарги, а тому рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015 у справі № 914/3588/15 підлягає залишенню без змін.

Стаття 32 ГПК України визначає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу ст. 49 ГПК України сплата судового збору покладається на апелянта пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хімпобутсервіс» № 99 від 31.12.2015 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 21.12.2015 у справі № 914/3588/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

ОСОБА_6 Бойко

Судді Т. Б. Бонк

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 04.04.2016