РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016Справа №910/3264/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

про визнання права

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Гіневська-Фареник М.О. - по дов. № 393/02 від 25.01.2016

від відповідача Гогітідзе В.Ф. - по дов. № 48/3 від 28.07.2015

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про визнання права позивача на зарахування відповідачем сплачених коштів у розмірі 234 115,77 грн. за платіжними дорученнями № 650 від 17.10.2013, № 2378 від 30.09.2014, № 839 від 28.10.2013, № 894 від 31.10.2013, № 1474 від 28.03.30214, № 1251 від 30.01.2014, № 893 від 31.10.2013, № 2145 від 28.08.2014, № 2033 від 29.07.2014, № 1799 від 29.05.2014, № 1613 від 24.04.2014, № 784 від 27.06.2014 за період з 01.11.2012 по 01.05.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.07.2012 між позивачем та відповідачем укладений договір на постачання позивачу теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 від 02.07.2012. У зв'язку з виниклою заборгованістю рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11433/13 від 16.08.2013 стягнуто з ТОВ «Рада 2» на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» 247 650,72 грн. боргу, 12 216,89 грн. пені, 2 448,27 грн - 3% річних 261,12 грн. інфляційних втрат, 5 351,54 грн. судового збору за період з 01.11.2012 по 01.05.2013. Листом № 02-0778 від 11.09.2014 позивач повідомив відповідача що отримані кошти (згідно зазначених вище платіжних доручень) слід зарахувати в рахунок погашеня боргу згідно рішення суду у справі № 910/11433/13, проте відповідач листом № 09/1855 від 13.10.2014 відмовив в задоволенні вимоги позивача. Позивач вважає, що сплачені кошти мають бути враховані саме за заборгованість що виникла з 01.11.2012 по 01.05.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 порушено провадження у справі № 910/3264/16 та призначено до розгляду на 29.03.2016.

Позивач в судовому засіданні 29.03.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповдіач у поданому 28.03.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечує посилаючись на те, що в платіжних дорученнях, на які посилається позивач в призначенні платежів оплата боргу за теплову енергію згідно мирової угоди № 450413 та договору реструктуризації, які сторонами не укладались. За умовами п. 6.7.1 договору енергопостачальна компанія має право зарахувати оплату за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше. Відповідач при зарахуванні коштів керувався умовами договору. Зазначає, що кошти переказані платником отримувачу з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходить у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними. Крім цього зазначає, що позивач вже звертався до суду з позовом про припинення дій, що порушують право та зобов'язати зарахувати кошти сумою 216 109,42 грн.. що зазначені в позовній заяві по цій справі в рахунок погашення рішення суду у справі № 910/11433/13 (спірний період з 01.11.2012 по 01.05.2013). Цей позов розглянуто та прийнято рішення у справі № 910/3424/15-г яким в позові відмовлено. Вважає, що позовні вимоги по справі № 910/3264/16 є вимогами, що були предметом розгляду у справі № 910/3424/15-г. Також позивач звернувся з позовом про припинення дій та зарахування сплачених коштів сумою 234 115,77 грн. (справа № 910/2549/16).

В судовому засіданні 29.03.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 31.03.2016.

Позивачем 31.03.2016 до відділу діловодства суду подано письмові пояснення.

В судовому засіданні 31.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (покупець) укладено договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 (далі - договір), відповідно до умов якого енергопостачальна організація зобов'язується виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «Рада 2» теплову енергію у вигляді гарячої води у період з 01.07.2012 по 30.06.2013 у кількості 3967,384 Гкал, з максимальним тепловим навантаженням 1,808 Гкал/год, в т.ч. для потреб опалення 0,826 Гкал/год; гарячого водопостачання 0,960 Гкал/год; вентиляції 0,022 Гкал/год.

Відповідно до п. 1.2 договору покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11433/13 від 16.08.2013 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» на користь Товарситва з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» 247 650,72 грн. боргу, 12 216,89 грн. пені, 2 448,27 грн - 3% річних 261,12 грн. інфляційних втрат, 5 351,54 грн. судового збору за період з 01.11.2012 по 01.05.2013.

Даним рішення встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» грошове зобов'язання по сплаті вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді виконав не належним чином у зв'язку з чим за період з 01.11.2012 по 01.05.2013 виникла заборгованість у розмірі 247 650,72 грн.

Позивачем здійснено відповідачу наступні перерахування за теплову енергію за платіжними дорученнями:

№ 650 від 17.10.2013 в сумі 17 799,85 грн.,

№ 839 від 28.10.2013 в сумі 18 006,35 грн.,

№ 893 від 31.10.2013 в сумі 50 000,00 грн.,

№ 894 від 31.10.2013 в сумі 20 000,00 грн.,

№ 1251 від 30.01.2014 в сумі 18 000,00 грн.,

№ 1474 від 28.03.2014 в сумі 18 006,35 грн.,

№ 1613 від 24.04.2014 в сумі 18 006,35 грн.,

№ 1799 від 29.05.2014 в сумі 18 006,35 грн.,

№ 784 від 27.06.2014 в сумі 18 006,35 грн.

№ 2033 від 29.07.2014 в сумі 18 006,35 грн.,

№ 2145 від 28.08.2014 в сумі 18 006,35 грн.,

№ 2378 від 30.09.2014 в сумі 2 271,47 грн.

Спір виник вналсідок того, що позивач звертався до відповідача з вимогою змінити призначення платежів сплачених згіддно зазначених вище платіжних доручень в рахунок погашеня боргу згідно рішення суду у справі № 910/11433/13, що відповідачем здійснено не було.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 6.7. договору при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем.

Відповідно до п. 6.7.1. договору у разі невиконання покупцем умов, зазначених у п. 6.7. даного договору, грошові кошти отримані згідно платіжного доручення, де не вказані рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховуються енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди).

Так, в платіжних дорученнях, на які посилається позивач, не зазначено місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачувалась позивачем, чим порушені умови п. 6.7. договору, тому відповідач має у відповідності до вимог п. 6.7.1. договору зараховувати сплачені позивачем кошти в рахунок погашення боргу за будь-який період.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено та не вказано в чому полягає порушення його права щодо не зарахування відповідачем сплачених коштів у розмірі 234 115,77 грн. за платіжними дорученнями № 650 від 17.10.2013, № 2378 від 30.09.2014, № 839 від 28.10.2013, № 894 від 31.10.2013, № 1474 від 28.03.30214, № 1251 від 30.01.2014, № 893 від 31.10.2013, № 2145 від 28.08.2014, № 2033 від 29.07.2014, № 1799 від 29.05.2014, № 1613 від 24.04.2014, № 784 від 27.06.2014 за період з 01.11.2012 по 01.05.2013.

Зважаючи на викладене, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 07.04.2016.

Суддя В.В.Сівакова