КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2016 р. Справа№ 910/14155/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Грица І.Ю.,

від відповідача 1-Муха А.О., Машков К.Є.,

від відповідача 2- не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Логістик" б/н від 26.10.2015

на рішення господарського суду міста Києва від 05.08.2015

у справі №910/14155/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ" Лтд, м.Івано-Франківськ

до 1-товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Логістик" м. Київ

2-товариства з обмеженою відповідальністю "Бебі-лайф плюс" м. Київ

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.08.2015 (суддя Любченко М.О.) задоволено позовні вимоги ТОВ "МІТ" та визнано недійсним договір б/н від 15.10.2014р. про відступлення права вимоги (цесії), укладений між ТОВ "АГ Логістик" та ТОВ "Бебі-лайф плюс". Враховуючи вимоги ст.516 Цивільного кодексу України та п.11.3 договору №11119 від 23.05.2011р., укладеного між ТОВ "МІТ" ЛТД (покупець) та ТОВ "Бебі-лайф плюс" (продавець), щодо необхідності отримання дозволу покупця на передання продавцем своїх прав за вказаним правочином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії). Крім того, суд вказує на неможливість уступки права вимоги на стадії виконавчого провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач 1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, в задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначив, що згідно вимог чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є можливим на будь-якій стадії процесу, оскільки відступлення права вимоги передбачає передачу правонаступникові визначених прав та обов'язків, тому є різновидом правонаступництва, що є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні.

В наданих суду письмових поясненнях позивач вказав на обґрунтованість висновків суду та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача 2 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представника відповідача 2 не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного її розгляду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Судом встановлено, що 23.05.2011р. між ТОВ "МІТ" ЛТД (покупець) та ТОВ "Бебі-лайф плюс" (продавець) укладено договір №11119, відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується продати покупцю товар, а покупець в порядку, на умовах та в строки, визначені правочином, зобов'язується прийняти товар та оплатити його з метою подальшого продажу (дистрибуції) від свого імені третім особам чи через власну торговельну мережу з урахуванням визначеної цінової політики.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.06.2014р. у справі №909/420/14 стягнуто з ТОВ "МІТ" заборгованість за вказаним договором в сумі 247 766,46грн., 10158,61 грн. - пені, 2344,30грн. - 3% річних, 8017,26 грн. - інфляційних втрат за отриманий від ТОВ "Бебі-лайф плюс" товар.

Відповідно до довідки №909/420/14/12115/15 від 04.08.2015р. господарського суду Івано-Франківської області рішення від 17.06.2014р. у справі №909/420/14 не оскаржувалось.

В зазначеному рішенні судом встановлено, що на виконання умов договору №11119 від 23.05.2011р. продавець передав у власність покупця на підставі довіреностей №50 від 21.10.13р., №55 від 04.11.13р., №59 від 18.11.13р., по видаткових накладних №БЛ-0001747 від 21.10.13р., №БЛ-0000118 від 04.11.13р., БЛ-0001401 від 18.11.13р. товар (дитяче харчування) на загальну суму 278 368,08грн.

Згідно ст. 35 ГПК України встановлені вказаним рішенням факти повторного доведення не потребують.

Таким чином, у ТОВ "Бебі-лайф плюс" виникло право вимагати від ТОВ "МІТ" Лтд належного виконання своїх зобов'язань за договором №11119 від 23.05.2011р.

На виконання рішення від 17.06.2014р. господарського суду Івано-Франківської області видано наказ від 02.07.2014р. про стягнення з ТОВ "МІТ" ЛТД на користь ТОВ "Бебі-Лайф Плюс" 247 766,46грн. - заборгованості, 10 158,58грн. - пені, 2 344,28грн. - 3% річних, 8 017,26грн. - інфляційних втрат, 5365,73грн. - судового збору.

На підставі вказаного наказу постановою від 11.07.2014р. головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №43964397.

15.10.2014р. між ТОВ "АГ Логістик" (новий кредитор) та ТОВ "Бебі-лайф плюс" (кредитор) укладено договір б/н про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п.1.1 якого кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне кредитору, по примусовому стягненню з ТОВ "МІТ" Лтд заборгованості за договором №11119 від 23.05.2011р. відповідно до відкритого виконавчого провадження Державною виконавчою службою Івано-Франківської області ВП№43963397 від 10.07.2014р., яке відкрито згідно заяви кредитора на підставі наказу №797 від 02.07.2014р. господарського суду Івано-Франківської області на виконання рішення від 17.06.2014р. господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/420/14, а саме: 247766,46грн. - заборгованості, 10 158,58 грн. - пені, 2 344,28 грн. - 3% річних, 8 017,26 грн. - інфляційних втрат, 5365,73грн. - судового збору. За вказаним правочином новий кредитор набуває право замість кредитора вимагати від боржника належного та реального виконання всіх зобов'язань, які виникають за основним договором, що був укладений між кредитором і боржником (п.1.2 договору б/н від 15.10.2014р.).

Вказаний правочин підписано представниками обох сторін та скріплено печатками господарських товариств.

Позивач, ТОВ "МІТ" ЛТД звернулось до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору б/н від 15.10.2014р. про відступлення права вимоги (цесії), укладеного між ТОВ "АГ Логістик" та ТОВ "Бебі-лайф плюс".

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на порушення під час укладення спірного правочину приписів чинного законодавства України та умов договору №11119 від 23.05.2011р., відповідно до яких сторони не мають права без попереднього отримання письмового дозволу іншого контрагента передавати свої права та обов'язки третім особам. До того ж, за твердженнями позивача, законом не передбачено право передавати іншій особі виконання зобов'язання, що виникло з рішення суду. Вказані обставини у їх сукупності, на думку ТОВ "МІТ" ЛТД, свідчать про наявність достатніх підстав для визнання недійсним договору б/н від 15.10.2014р. про відступлення права вимоги (цесії).

Як зазначалось вище господарським судом першої інстанції позовні вимоги задоволено. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст.516 Цивільного кодексу України умов договору, зокрема, п.11.3 договору №11119 від 23.05.2011р., передбачено необхідність отримання дозволу покупця на передання продавцем своїх прав за вказаним правочином, проте, при укладені договору уступки права вимоги не було отримано дозволу боржника на відповідну уступку. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії).

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Так, cтаттею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що законом не заборонено вчинення угод щодо відступлення права вимоги та відсутні обставини, з якими закон пов'язує недопустимість відступлення права вимоги.

Згідно положень ст. 25 ГПК України у разі припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Зазначеною статтею ГПК передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). Процесуальне правонаступництво в розумінні цієї норми ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом тих чи інших обставин (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Як вбачається з умов договору відступлення права вимоги, відповідач 1 в повному об'ємі уступив, а відповідач 2 прийняв право вимоги належне відповідачу 1 по борговому зобов'язанню, що виникло на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області у справі №909/420/14.

Укладення сторонами вказаного договору є лише підставою для заміни і головне, що вони безпосередньо не пов'язані з боржником і від останнього не залежать. Визначальним є наявність боргових зобов'язань, а не особа кредитора.

Виконання судового рішення у виконавчому провадженні є однією зі стадій судового процесу, заміна ж сторони у зобов'язанні можлива на будь-якій стадії судового процесу, що визначено у статті 25 Господарського процесуального кодексу України, а його підставою може бути відступлення права вимоги або переведення боргу, тобто правовідносини, які передбачені ст. ст. 510, 512, 516 Цивільного кодексу України.

З огляду на наведене правові підстави для визнання договору від 15.10.2014року про відступлення права вимоги недійсним відсутні.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зобов'язання не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину і позивачем не доведено протилежного.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Позивач не є стороною договору уступки права вимоги, також позивачем не доведено порушення його прав та інтересів спірним договором. При цьому, як вбачається з матеріалів справи рішення суду позивачем виконано та сплачено суму заборгованості встановлену рішенням суду у справі №909/420/14 на користь нового кредитора, що в свою чергу свідчить про обізнаність позивача з уступкою та її погодження останнім.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2015 у справі №910/14155/15 підлягає скасуванню з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва 05.08.2015 у справі №910/14155/15 скасувати.

2. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІТ" Лтд (76018, Івано-Франківська область, м.Івано-Фпранківськ, вул.Незалежності, буд.39, кв.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Логістик" (03150, м.Київ, Печерський район, вул.Предславинська, буд.34 Б, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Матеріали справи № 910/14155/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко