РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2016Справа №910/2199/16

За позовом Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції»

про стягнення штрафу у розмірі 50 000,00 грн. та пені у розмірі 50 000,00 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Портянко О.В. за довіреністю № 4 від 04.01.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 50 000,00 грн., накладеного на відповідача рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», та пені у розмірі 50 000,00 грн. за прострочення сплати штрафу за період з 27.10.2015 по 03.02.2016.

Позов подано на підставі ст.ст. 17, 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

В якості додатку до наведеної позовної заяви додано клопотання № 02-08.1/456 від 10.02.2016 про відстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати.

Відповідно до протоколу атоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2016 позовну заяву № 02-08.1/448 від 10.02.2016 Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України разом з доданими до неї документами передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 задоволене клопотання Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-08.1/456 від 10.02.2016, звільнено Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», порушено провадження у справі № 910/2199/16 та призначено розгляд справи на 14.03.2016 об 11:20 год.

03.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. Заява судом задоволена.

11.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

В судове засідання, призначене на 14.03.2016, представники позивача та відповідача з'явилися.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 заперечував проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 11.03.2016 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016, та оголосив перерву в судовому засіданні до 28.03.2016 о 10:50 год.

25.03.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення з урахуванням відзиву відповідача.

25.03.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли пояснення, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання, призначене на 28.03.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 28.03.2016 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням письмових пояснень, поданих 25.03.2016 через відділ діловодства суду.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 28.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 відкладено розгляд справи на 11.04.2016 о 10:50 год.

11.04.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з копією постанови Вищого господарського суду України від 23.03.2016 у справі № 910/22793/15 для долучення до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 11.04.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 11.04.2016 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 11.04.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 11.04.2016, надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримав з урахуванням письмових пояснень, поданих 25.03.2016 через відділ діловодства суду.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.04.2016 відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 «Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення АМК) визнано дії Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», які полягають у неподанні інформації на вимогу Голови Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України у встановлений строк, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

За порушення, зазначене в п. 1 резолютивної частини Рішення АМК, на Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» (відповідача) накладено штраф, в розмірі 50 000,00 грн. (п. 2 резолютивної частини Рішення АМК).

В Рішенні АМК було зазначено, що накладений штраф має бути сплачений відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом двох місяців з дня одержання копії рішення, а також зазначено, що рішення може бути оскаржене до господарського суду протягом двох місяців з дня одержання копії рішення.

Відповідно до частини восьмої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суб'єкт господарювання зобов'язаний протягом п'яти днів з дня сплати штрафу надіслати до територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України (позивач) зазначило, що копія Рішення АМК була направлена ним відповідачу для виконання та була отримана відповідачем 03.07.2015, що підтверджується матеріалами справи. Отже, з урахуванням частини третьої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач вважає, що відповідач повинен був сплатити накладений на нього Рішенням АМК штраф до 03.09.2015. включно (протягом двох місяців з дня одержання ним копії Рішення АМК).

За даними позивача, відповідач скористався своїм правом відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та оскаржив Рішення АМК до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/23521/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач зазначив, що протягом тривалого часу з дня одержання відповідачем Рішення АМК, останній не оплатив штраф, накладений на нього Рішення АМК, документи, що підтверджують сплату штрафу до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України не надіслав.

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

З урахуванням вищенаведених положень, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 50 000,00 грн., накладеного Рішенням АМК, а також пені за прострочення сплати відповідачем штрафу за період з 27.10.2015 по 03.02.2016 в розмірі 50 000,00 грн., враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України (далі - ГК України), і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами.

Зі змісту абз. 2, 3 п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15) вбачається, що справи за позовами органів Антимонопольного комітету України про стягнення з суб'єктів господарювання сум штрафів та пені у зв'язку з порушенням конкурентного законодавства підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке стягнення здійснюється згідно саме з рішеннями відповідних органів, прийнятими на підставі приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції». Водночас і пунктом 3 частини першої статті 12 ГПК встановлено, що справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, підвідомчі господарським судам.

Отже, спір у даній справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Приписами статті 4 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Відповідно до частини 1 статті 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність (частина 2 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»).

Згідно статті 25 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції", рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Згідно частини 8 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже, відповідно до вищевказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, який повинен бути сплачений відповідачем у двомісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому протягом п'яти днів з дня сплати штрафу відповідач зобов'язаний надіслати позивачу документи, що підтверджують сплату штрафу, рішення позивача є обов'язковим для виконання.

Як передбачено частиною 7 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" на відповідача накладено штраф у розмірі 50 000,00 грн. за вчинення порушення, яке передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Голові Київського міського територіального відділенню Антимонопольного комітету України.

Зазначене рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України було отримано відповідачем 03.07.2015, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно частини 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Отже, кінцевим терміном сплати відповідачем спірного штрафу є 03.09.2015.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

По матеріалам справи судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» (відповідач), не погодившись з рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» та відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2015 було порушено провадження у господарській справі № 910/23521/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15.

За змістом частини 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого, зокрема, згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»; а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Оскільки оскаржуване рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України приймалось у відповідності до вимог статті 48 цього Закону України «Про захист економічної конкуренції», порушення господарським судом провадження у справі № 910/23521/15 про визнання недійсним цього рішення, за відсутності обставин, передбачених частиною третьої статті 48 цього Закону, зупинило його виконання.

Таким чином, з 04.09.2015 виконання рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 було зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

26.10.2015 Господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі № 910/23521/15, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Отже, розгляд справи № 910/23521/15 у Господарському суді міста Києва тривав з 04.09.2015 по 26.10.2015.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

За наведених обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/23521/15 набрало законної сили 10.11.2015.

В свою чергу, рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 станом на час розгляду даної справи є чинним, не скасовано та не визнано судом недійсним.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 17.04.2014 р. № 1226-VII) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки у рішенні Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/23521/15, яке набрало законної сили, було встановлено та належним чином доведено обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15, то зазначені обставини не потребують доказування при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

З огляду на наведене, а також зібрані у даній справі докази, підтверджується, що відповідач ухилився від сплати штрафу в розмірі 50 000,00 грн., накладеного на нього рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15 у двомісячний строк з дня одержання ним рішення про накладення штрафу, визначений частиною 3 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки до 03.09.2015 (включно), а рівно і станом на даний час, спірний штраф не сплатив, докази протилежного до матеріалів справи не долучив.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 50 000,00 грн. обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати відповідачем штрафу за період з 27.10.2015 по 03.02.2016 в розмірі 50 000,00 грн., враховуючи при цьому обмеження щодо розміру пені, встановлені ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у ГК України визнаються штрафними санкціями (частина 1 статті 230 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до абзацу першого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Абзацами третім-п'ятим частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Згідно підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Судом вище було встановлено наступне:

- відповідач повинен був сплатити штраф, накладений на нього Рішенням АМК, по 03.09.2015 (включно), отже початок періоду прострочення відповідачем сплати штрафу починається з 04.09.2015;

- разом з тим, з 04.09.2015 виконання Рішення АМК зупинено на підставі імперативних положень ч. 4 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

- з 04.09.2015 по 26.10.2015 тривав розгляд справи № 910/23521/15 у Господарському суді Херсонської міста Києва.

Враховуючи наведене, а також приписи частин другої та третьої, абзаців першого, третього - п'ятого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», роз'яснення підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позивачем вірно визначений період нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного на відповідача Рішенням АМК, а саме:

- з 27.10.2015 по 03.02.2016 включно (з наступного дня після прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2015 у справі № 910/23521/15 - до визначеного позивачем кінцевого строку нарахування пені).

В свою чергу, з огляду на приписи частин другої та третьої, абзаців першого, третього - п'ятого частини п'ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», роз'яснення підпункту 20.2 пункту 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», а також обставини, пов'язані з розглядом господарським судом справи № 910/23521/15 про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15, суд вважає помилковими доводи відповідача щодо неправомірного нарахування позивачем накладеного Рішенням АМК, а також пені за прострочення сплати відповідачем штрафу за період з 27.10.2015 по 03.02.2016 в розмірі 50 000,00 грн., що були викладені у відзиві на позовну заяву, поданому 11.03.2016 через відділ діловодства суду, та поясненнях, поданих 25.03.2016 через відділ діловодства суду. Зазначені доводи відповідача судом відхиляються з огляду на таке.

Постановою Правління Національного банку України від 17.09.2015 № 613 було віднесено Публічне акціонерне товариство «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 ст. Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно п. 16, 6 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 3 172 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18.09.2015 по 17.12.2015 включно.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

У відповідності до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Як вбачається з ч. 1 та п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.12.2015 № 214 припинено здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк «Національні інвестиції» та розпочато процедуру ліквідації з 03.12.2015 по 02.12.2017.

Призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції», визначені законом, начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку Ігорю Григоровичу на два роки з 03.12.2015 по 02.12.2017 включно.

Згідно ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Разом з тим, Закон України «Про захист економічної конкуренції», на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності.

Названий закон не регулює ані цивільно-правових відносин, ані відносин у сфері оподаткування.

Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 24.12.2013 у справі № 3-36гс13.

Отже, штраф, накладений Рішенням АМК від 10.06.2015 № 76/02-р/к за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, не є грошовими зобов'язаннями, а пеня нарахована відповідно до статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», не є фінансовою санкцією, нарахованою внаслідок невиконання зобов'язання, а тому дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на такі правовідносини не поширюється.

Враховуюче викладене вище, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 50 000, 00 грн., пені у розмірі 50 000,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд зазначає, що пеня за період з дня отримання відповідачем Рішення АМК (03.07.2015.) до дня порушення Господарським судом міста Києва провадження у справі № 910/23521/15 від 26.10.2015 позивачем взагалі не нараховувалась (фактично позивачем визначений період нарахування пені з 27.10.2015 по 03.02.2016).

Таким чином, позивач вважає, що за період з 27.10.2015 по 03.02.2016 відповідачем прострочено сплату штрафу, а сума пені за прострочення сплати штрафу за ці періоди з урахуванням обмеження, встановленого ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», складає 50 000,00 грн.

Судом перевірено розрахунок розміру пені за період з 27.10.2015 по 03.02.2016 за прострочення сплати штрафу, наданий позивачем разом з позовною заявою, та встановлено, що кількість днів прострочення сплати штрафу у зазначений період фактично становить 100 днів, а не 107 днів, як зазначив позивач.

Так, сума штрафу, накладеного на відповідача Рішенням АМК, становить 50 000,00 грн.

Розмір пені за один день прострочення штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» складає 750,00 грн. (50 000,00 грн. : 100 х 1,5 = 750,00 грн.), а за 100 днів - 75 000,00 грн. (750,00 грн. х 100 днів = 75 000,00 грн.).

Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 50 000,00 грн. за період з 17.10.2015 по 03.02.2016, з урахуванням обмеження, встановленого ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01.09.2015, було внесено ряд змін у Закон України «Про судовий збір», зокрема, щодо ставок судового збору.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.).

Отже, звертаючись до господарського суду з даним позовом про стягнення 100 000,00 грн., позивач відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мав сплатити судовий збір в сумі 1500,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору (ч. 2 ст. 49 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 задоволене клопотання Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України № 02-08.1/456 від 10.02.2016, звільнено Київське міське територіальне відділення Антимонопольного комітету України від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведені норми ст. 49 ГПК України, з відповідача стягується судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 1 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 54; ідентифікаційний код 20017340) 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) штрафу, накладеного рішенням Адміністративної колегії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 10.06.2015 № 76/02-р/к у справі № 21-02/02.15, та 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) пені за прострочення сплати штрафу, зарахувавши вказані суми в дохід загального фонду Державного бюджету України за кодом бюджетної класифікації: 21081100, на р/р 0011, код за , МФО 820019 в УДК у Шевченківському районі міста Києва.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Національні інвестиції» (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 54; ідентифікаційний код 20017340) судовий збір в розмірі 1 500,00 грн. (одну тисячу п'ятсот гривень 00 коп.), який підлягає зарахуванню за реквізитами, передбаченими для справляння судового збору за подачу позовної заяви до Господарського суду міста Києва.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.04.2016.

Суддя Гумега О.В.