ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2016 справа № 905/96/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. № 14-137 від 01.05.2014,
від відповідача:ОСОБА_5 за дов. № 10/01 від 15.02.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на рішення господарського суду Донецької області
від01.03.2016
по справі№905/96/16 (ОСОБА_6)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доКомунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" м.Маріуполь Донецької області,
простягнення 17 976 817, 02 грн.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», Постачальник), м. Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (далі ККП «Маріупольтепломережа», Покупець), м. Маріуполь Донецької області, про стягнення основного боргу в розмірі 11 650 267, 47 грн., пені в сумі 3 167 791, 31 грн., 3 % річних у розмірі 162 458, 88 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 996 299, 36 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі № 905/96/16 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково та стягнуто з ККП «Маріупольтепломережа» на користь позивача основний борг у розмірі 11 271 775, 65 грн., пеню в сумі 312 331, 47 грн., 3 % річних у розмірі 161 257, 42 грн. та інфляційні втрати в сумі 504 384, 80 грн. В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 154 797, 82 грн. провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2016 в частині задоволення заяви про зменшення розміру пені на 90% та прийняти нове, яким у задоволенні зазначеної заяви відмовити. Зокрема, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і вважає, що місцевий господарський суд необґрунтовано частково задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, оскільки клопотання відповідача не було підтверджено належними та допустимими доказами. Заявник апеляційної скарги зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є стратегічно важливим підприємством і перебуває у тяжкому фінансовому стані, а зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій спричинить позивачу збитки та безпідставно звільняє відповідача від відповідальності за порушення умов спірного Договору.

В апеляційній скарзі наведені також інші доводи, які на думку позивача є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не вбачає підстав для її задоволення та вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, відповідач зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи рішення, правильно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, врахував майнові інтереси обох сторін та правомірно зменшив розмір неустойки на 90%.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, та просить її задовольнити, а рішення місцевого господарського суду скасувати в частині задоволення клопотання про зменшення розміру пені на 90 % та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст. 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд,

В С Т А Н О В И В :

Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ККП «Маріупольтепломережа» 18.12.2014 було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №1245/15-КП-6, за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору (а. с. 14-19).

Відповідно до п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

У п. 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов`язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 5.2 Договору ціна за 1 000 м3 газу становить 7 661, 64 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено п. 7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором.

За п. 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів за умови їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1 Договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Постачальник передав, а Покупець прийняв імпортований природний газ: за Актом приймання-передачі від 31.01.201 958, 078 тис. куб. м газу на суму 7 340 448, 72 грн. (а. с. 20); за Актом приймання-передачі від 28.02.2015 913, 786 тис. куб. м газу на суму 6 777 404, 56 грн. (а. с. 21); за Актом приймання-передачі від 31.03.2011 573, 728 тис. куб. м газу на суму 6 502 426, 61 грн. (а. с. 22); за Актом приймання-передачі від 30.04.2014 261, 781 тис. куб. м газу на суму 2 513 160, 42 грн. (а. с. 23); за Актом приймання-передачі від 31.05.2014 59, 309 тис. куб. м газу на суму 541 068, 90 грн. (а. с. 24); за Актом приймання-передачі від 30.06.2014 24, 163 тис. куб. м газу на суму 214 225, 29 грн. (а. с. 25); за Актом приймання-передачі від 37.07.2014 17, 878 тис. куб. м газу на суму 158 660, 10 грн. (а. с. 26); за Актом приймання-передачі від 31.08.2014 19, 915 тис. куб. м газу на суму 176 737, 66 грн. (а. с. 27). Всього на загальну суму 24 224 132, 26 грн.

З Акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2015 по 31.01.2016 (а. с. 194-197) вбачається, що відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ, перерахувавши на рахунок позивача 12 952 141, 50 грн., з яких до звернення ПАТ НАК «Нафтогаз України» з позовною заявою до господарського суду (25.12.2015) сплачено 12 797 558, 79 грн., а після подання позовної заяви відповідач сплатив 154 797, 82 грн.

Зазначене також підтверджується меморіальними ордерами, що знаходяться в матеріалах справи (а. с. 165-193).

У звязку з порушенням умов Договору ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду з позовом до ККП «Маріупольміськтепломережа» про стягнення заборгованості в сумі 17 976 817, 02 грн.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає частковому скасуванню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтями 526, 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спірним Договором 25.12.2015. Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.01.2016 у справі № 905/96/16 позовна заява була прийнята до провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 223 694, 00 грн., оскільки він був сплачений відповідачем до подання позовної заяви.

Водночас, як вбачається з Акту звірки взаємних розрахунків, відповідач у період з 28.12.2015 по 26.01.2016 сплатив на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» частину заборгованості в сумі 154 797, 82 грн., що також підтверджується наявними у матеріалах справи меморіальними ордерами (а. с. 183-193).

За приписами п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.

При цьому, відповідно до п. 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Оскільки частина основної заборгованості з оплати поставленого природного газу була сплачена відповідачем після порушення провадження за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність предмета спору між сторонами щодо основного боргу за спірним Договором у розмірі 154 797, 82 грн., а тому правомірно припинив провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу в розмірі 11 271 775, 65 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Позивачем на підставі п. 7.2 Договору нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 3 167 791, 31 грн., розраховану наростаючим підсумком, з 15 лютого по 25 вересня 2015 року.

Проте, суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015, на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_7 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 2 названого Закону), тобто з 07.02.2015.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за спірним Договором не здійснюється з 07.02.2015.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку (а. с. 31-44)

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 названого Статуту).

Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

В свою чергу, ККП «Маріупольтепломережа» є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно з якими основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (код КВЕД 35.30), а місцезнаходженням відповідача є м. Маріуполь Донецької області. (а. с. 50).

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012 № 6 з огляду на вимоги ч. 1 ст. 4 ГПК України господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував приписи ч. 2 ст. 2 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015, які поширюють свою дію на правовідносини сторін, та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 3 167 791, 31 грн. підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних у сумі 162 458, 88 грн. за період з 15 лютого по 25 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений судом першої інстанції, колегія суддів вважає його арифметично вірним, а тому погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % річних у розмірі 161 257, 42 грн. за період з 15 лютого по 25 вересня 2015 року, розрахована наростаючим підсумком.

Позивачем також заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 2 996 299, 36 грн. за період з лютого по червень 2015 року.

Колегія суддів, враховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 № 14, перевіривши розрахунок, здійснений судом першої інстанції, вважає його арифметично вірним та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 504 384, 80 грн. за період з березня по червень 2015 року.

Щодо інших доводів, викладених в апеляційній скарзі, які на думку заявника є підставою для скасування оскаржуваного рішення, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі № 905/96/16 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 3 167 791, 31 грн. з наведених вище підстав, а в іншій частині оскаржуване рішення залишає без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, на рішення господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі № 905/96/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 16.07.2015 у справі № 905/96/16 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 3 167 791, 31 грн.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Донецької області від 01.03.2016 у справі № 905/96/16 викласти в такій редакції:

«Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Гризодубової, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основний борг у розмірі 11 271 775, 65 грн., 3 % річних в сумі 161 257, 42 грн., інфляційні втрати у розмірі 504 384, 80 грн. та судовий збір в сумі 121 321, 05 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» основного боргу в розмірі 154 797, 82 грн. припинити на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

В іншій частині позов залишити без задоволення.»

Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: В.М. Татенко

ОСОБА_3