ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

06 квітня 2016 р. Справа № 902/223/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м.Васильків, Київська область

до: Дочірнього підприємства "ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ", м.Вінниця

про стягнення 201 478,12 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: Погоріла Софія Олександрівна, угода про участь адвоката в господарській справі від 18.02.2016 р., посвідчення адвоката № 4215/10 від 08.07.2010 р.

відповідача: Морейчик Сергій Сергійович, довіреність № 1 від 05.01.2016 р. паспорт серії НОМЕР_2 виданий Гайворонським РВ УМВС України у Кіровоградській області 10.03.1998 р.

В С Т А Н О В И В :

Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Дочірнього підприємства "ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" про стягнення 201 478,12 грн заборгованості за договором підряду № б/н від 03.10.2013 р., з яких 104 202,00 грн боргу, 83 153,19 грн інфляційних втрат, 7 870,81 грн пені, 6 252,12 грн 3 % річних.

Ухвалою суду від 21.03.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/223/16 та призначено до розгляду на 06.04.2016 р.

04.04.2016 р. на адресу суду від представника позивача надійшло ряд документів на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2016 р.

05.04.2016 р. до суду від представника відповідача надійшло ряд документів та відзив на позовну заяву в якому останній позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачем було порушено п.6.3 Договору підряду від 03.10.2013 р. щодо вивезення матеріалів з місця виконання робіт та ст. 526 ЦК України, а також зазначає про те, що акт виконаних робіт відповідачем не підписувався, а тому строк сплати не настав.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні представником позивача подано письмове пояснення щодо сплати 4 000, 00 грн за адвокатські послуги на підставі укладеного 18.02.2016 р. договору між ТОВ "Альянс Консалтинг" та ОСОБА_1 та угоди про участь адвоката в господарському процесі від 18.02.2016 р. між адвокатом Погорілою С.О. та ОСОБА_1

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

03.10.2013 р. між ФОП ОСОБА_1 (Підрядник) та ДП Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (Замовник) було укладено договір підряду № б/н (а.с.14-17, т.1).

За умовами Договору Підрядник зобов'язується на свій ризик виконати роботи за завданням Замовника з використанням своїх матеріалів та устаткування, а Замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані лісосічні роботи лісових насаджень на ділянці дороги М-12 "Стрий-Кіровоград-Знам'янка" км. 495+360+499+860 (п.п.1.1, 1.2, 1.3 Договору).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.3 Договору ціна складає 160 000 грн разом з ПДВ, договірна ціна, визначена в п. 2.1 включає в себе відшкодування витрат Підрядника та плату за виконані ним роботи, дана ціна є попередньою, а остаточна ціна договору визначається, підписаними актами виконаних робіт.

Відповідно до п.3.1 Договору оплата проводиться в безготівковій формі, розрахунок за виконані роботи проводить філія Немирівська ДЕД ДП "Вінницький облавтодор" або ДП Вінницький облавтодор".

Згідно п. 3.1.4 строки розрахунків до 30-ти календарних днів з моменту підписання актів-виконаних робіт.

Згідно п. 5.1.5., 5.1.6. Договору Підрядник зобов'язаний в 5-денний строк з моменту завершення виконання робіт подати Замовникові на підписання Акт приймання-передачі виконаних робіт, а в 10-денний строк після підписання Акта приймання-передачі виконаних робіт вивезти з місця виконання робіт майно, що йому належить за власний рахунок.

Відповідно до п.5.2.2 Договору Замовник зобов'язується сплатити Підряднику вартість виконаних робіт в розміри і строки встановлені Договором.

Як вбачається з матеріалів справи за період з жовтня по листопад 2013 року позивач виконав для відповідача лісосічні роботи лісових насаджень на загальну суму 154 202,00 грн, у тому рахунок ПДВ на загальну суму 25 700, 33 грн, що стверджується обопільнопідписаним сторонами актом № 358 від 02.12.2013 р. (а.с.18, т.1).

Проведення Замовником розрахунків за отримані послуги в сумі 50 000,00 грн підтверджується платіжним дорученням № 134 від 17.12.2013 р. долученим представником відповідача до відзиву на позовну заяву.

Факт надання послуг на вказану вище суму та проведення розрахунків у розмірі 50 000,00 грн не заперечується представниками сторін.

Так як, відповідач не здійснив розрахунків за виконані роботи в сумі 104 202,00 грн після підписання відповідного акту позивач 29.10.2015 р. звернувся до першого з вимогою провести розрахунок згідно Договору підряду № б/н від 03.10.2013 р. (а.с. 19-22, т.1).

Із матеріалів справи слідує, що 02.11.2015 р. така вимога була отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції № 633 (а.с.23, т.1).

Матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості відповідачем та будь-якого реагування на подану вимогу чи позовну заяву, окрім вказаних вище на суму 50 000,00 грн здійснених відповідачем 17.12.2015 р.

Непроведення відповідачем оплати за виконані позивачем роботи слугувало підставою звернення останнього з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов таких висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст Договору № б/н від 03.10.2013 р. укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про підряд регулювання якого здійснюється § 1 (Загальні положення про підряд) Глави 61 ЦК України (Підряд) (ст.ст.837-864 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 3.1.4 Договору № б/н від 03.10.2013 р. визначено, що Замовник повинен був провести розрахунки за отримані послуги в строк до 30-ти календарних днів, з моменту підписання актів виконаних робіт.

Матеріали справи не містять доказів проведення відповідачем розрахунків за виконані позивачем роботи.

Так як відповідач не виконав свого обов'язку по проведенню розрахунків у строки визначені договором, то він є таким що прострочив виконання зобов'язання, а тому є боржником.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З врахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 104 202,00 грн є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам договору та чинному законодавству, а тому підлягають повному задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення 7 870 грн 89 коп. - пені за період з 03.01.2014 р. по 30.06.2014 р., 83 153 грн 19 коп. - інфляційних втрат за період з 01.01.2014 р. по 29.02.2016 р. та 6 252 грн 12 коп. - 3 % річних за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку 3 % річних за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора судом не виявлено помилок у проведеному обрахунку щодо 3 % річних.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат судом виявлено помилку, яка полягає у невірному визначенні позивачем кінцевої суми за вказаною вимогою.

Зокрема, при перерахунку судом отримано 83 197,64 грн, в той час як позивачем заявлено до стягнення 83 153 грн 19 коп.

Враховуючи те, що визначення ціни позову належить до виключної прерогативи позивача і на момент проведення судового засідання останнім не було подано, з поміж іншого, заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд задовольняє заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі вказаному позивачем у позовній заяві.

Стосовно вимоги про стягнення 7 870 грн 81 коп. пені суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правочин щодо зобов'язання сплати контрагенту за договором пені (як одного з способів забезпечення виконання зобов'язання) повинно бути письмово оформлено.

Як вбачається із змісту Договору № б/н від 03.10.2013 р. в останньому не було обумовлено забезпечення виконання зобов'язань у вигляді неустойки (пені).

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для стягнення пені, з огляду на що суд відмовляє в стягненні з відповідача пені у розмірі7 870,81 грн.

Також, позивачем заявлено до відшкодування за рахунок відповідача фактично понесених витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 4 000,00 грн, які на думку суду заявлені позивачем до відшкодування безпідставно виходячи з таких міркувань.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки ст. 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката, то суд вважає, що в контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а також в тому випадку, коли відповідні послуги надавались адвокатом стосовно конкретного боржника.

Згідно ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У п.6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Виходячи з викладеного, відшкодування витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги можливе при сукупності наступних підстав: послуги повинні надаватись адвокатом (адвокатським бюро, колегією, фірмою, конторою чи іншими адвокатськими об'єднаннями); реальної оплати таких послуг до прийняття рішення у справі та підтвердження цієї оплати відповідними фінансовими документами.

Як встановлено судом, на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката суду надано договір про надання консультаційних і адвокатських послуг від 18.02.2016 р. укладеного між ТОВ "Альянс Консалтинг" та ФОП ОСОБА_1 та угоду про участь адвоката в господарському процесі від 18.02.2016 р. укладеної між адвокатом Погорілою С.О. та ФОП ОСОБА_1, а також, копію платіжного доручення № 11 від 12.03.2016 р. та рахунок на оплату № 3 від 11.03.2016 р.

При цьому безпосередньо при зверненні з позовом до суду до позовної заяви було долучено договір про надання консультаційних і адвокатських послуг від 18.02.2016 р. укладений між ТОВ "Альянс Консалтинг" та ФОП ОСОБА_1 (а.с.24-30, т.1).

Із платіжного доручення № 11 від 12.03.2016 р. вбачається, що кошти за надання юридичних послуг були перераховані згідно рахунку № 3 від 11.03.2016 р. не адвокату Погорілій С.О., а ТОВ "Альянс Консалтинг", яке не являється адвокатською фірмою хоча і його директором є Погоріла С.О., що власне і не заперечується останньою у письмовому поясненні від 06.04.2016 р.

Відсутність в матеріалах справи доказів перерахування коштів в сумі 4 000,00 грн на оплату послуг правової допомоги адвоката по даній справі саме Погорілій С.О., як адвокату, з урахуванням наведеного вище виключає покладення відшкодування цих витрат на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, інфляційних втрат, 3 % річних, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Заперечення відповідача наведені у його відзиві оцінюються судом критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності та обґрунтованості заявленого позову.

Зокрема посилання відповідача на відсутність обов'язку оплати боргу в зв'язку з неналежним виконанням Підрядником умов п.6.3 Договору згідно якого якщо Підрядник після закінчення робіт залишить на місці виконання робіт свої матеріали, Замовник має право затримати оплату виконаних робіт Підряднику до дати вивезення Підрядником таких матеріалів з місця виконання робіт не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

При цьому суд зауважує, що матеріали справи не містять жодного доказу з приводу реагування та фіксації такої обставини зі сторони Замовника (листи, акти, вимоги тощо).

Оцінюючи критично вказане твердження відповідача суд зауважує, що в матеріалах справи наявний акт від 02.12.2013 р. який підписаний без будь-яких застережень зі сторони Замовника, а в подальшому навіть і частково оплачений на суму 50 000,00 грн.

Посилання відповідача на те, що ним не було підписано акт від 02.12.2013 р. не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно з п.3.1.3 Договору оплату за виконані роботи проводить філія Немирівська ДЕД ДП "Вінницький облавтодор" або ДП "Вінницький облавтодор".

Таким чином, умови укладеного договору не ставлять в залежність оплату за виконані роботи від факту підписання відповідного акту стороною у спорі, а допускають альтернативність платника виконаних позивачем робіт.

Враховуючи приписи ст.ст.1, 2, 21 ГПК України звернення позивача з позовом саме до юридичної особи є цілком обґрунтованим та правомірним.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову із врахуванням вищевикладених мотивів щодо відмови в стягненні 7 870,81 грн пені та 4 000,00 грн відшкодування витрат на адвокатські послуги.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

06.04.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул.Данила Галицького, 27, м.Вінниця, 21036 (ідентифікаційний код - 32054743) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 08625 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) - 104 202 грн 00 коп. - заборгованості, 83 153 грн 19 коп. - інфляційних втрат, 6 252 грн 12 коп. - 3 % річних, 2 904 грн 11 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Відмовити в стягненні 7 870 грн 81 коп. пені та 4 000 грн 00 коп. відшкодування витрат на адвокатські послуги.

4. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11 квітня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук.1 прим.:

1 - до справи.