КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа№ 910/2998/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Пасацький Ю.О. - представник, Шлапак І.С. - представник

від відповідача: не з"явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича

на ухвалу

Господарського суду м. Києва

від 23.02.2016р.

у справі № 910/2998/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРЩЕББУД»

про зобов"язання повернути грошові кошти у сумі 5 808 016, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі № 910/2998/16 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича про зобов"язання повернути грошові кошти у сумі 5 808 016, 08 грн. позивачу повернуто без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Господарського суду м. Києва для розгляду .

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що місцевим судом порушено норми процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, що призвело до прийняття ухвали, яка підлягає скасуванню.

В судове засідання представник відповідача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи строки розгляду справи, вислухавши думку представників позивача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЩЕББУД" про зобов"язання повернути грошові кошти у сумі 5 808 016, 08 грн.

Як вбачається з матеріалів поданої позовної заяви, предметом позову є зобов»язання Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЩЕББУД" повернути Публічному акціонерному товариству «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» грошові кошти в розмірі 5 808 016, 08 грн., отриманих за договором про внесення змін від 05.05.2015р. до договору про депозитний вклад «Стандартний» № DU1223/2014-1 від 16.05.2014р. на накопичувальний рахунок № 1026.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", ст. 55 ГПК України передбачає визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону. Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Заявлений позивачем позов не можна віднести до немайнових спорів, оскільки останні мають вартісну оцінку, а саме виконання певних дій, за допомогою яких позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути грошові кошти у сумі 5 808 016,08 грн., а отже даний позов є позовом майнового характеру та за його подання має сплачуватись судовий збір у відповідному розмірі, як за подання позову майнового характеру.

Крім того, позивачем також було заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Обґрунтовуючи зазначене клопотання, позивач посилався на те, що у банку незадовільний майновий стан, банк неспроможний виконати свої зобов»язання, у тому числі і по сплаті судового збору. Так, станом на момент подання позову, банком в порядку ст.. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснюється задоволення вимог кредиторів лише третьої черги».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У відповідності до ст.5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на день подання позову) позивач від сплати судового збору не звільнений.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2016 рік" установлено станом на 01.01.2016 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378,00 гривні.

Таким чином, за подання позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 87 120,24 грн. (1,5 % від ціни позову) та додати до позовної заяви документи, що підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (п 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 № 484-VIII)).

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з ліквідацією банку та з відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Наведені позивачем обставини щодо визнання банку неплатоспроможним не є підставою для звільнення його від сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, колегія погоджуєтсья з висновком місцевого господарського суду про те, що факт відсутності у позивача коштів, призначених для сплати судового збору, не може вважатись підставою для звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною заявою.

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка, що залишок коштів на рахунку ПАТ "Банк національний кредит" становить 202 255,19 грн.

Відповідно до п.4 ст. 63 ГПК України позовна заява і додані до неї документи підлягають поверненню позивачу без розгляду, якщо позивачем не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вона фактично наводить доводи, які наведені у позовній заяві та були предметом розгляду місцевим господарським судом під час винесення ухвали про повернення позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду м. Києва відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 Господарського процесуального Кодексу України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» на ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі № 910/2998/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 23.02.2016р. у справі № 910/2998/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2998/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх