ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа № 911/204/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТРО»

про стягнення 41 733,60 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 (довіреність № 10-02/16 від 10.02.2016 року)

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАТРО» про стягнення 41733,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2016 року порушено провадження у справі № 911/204/16 та призначено справу до розгляду на 08.02.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 08.02.2016 року представник відповідача не зявився, сторони вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 19.01.2016 року не виконали, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 10.03.2016 року.

04.03.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулось 10.03.2016 року, представник позивача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 19.01.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Розгляд справи відкладався до 21.03.2016 року.

В судове засіданя 21.03.2016 року представник позивача повторно не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 19.01.2016 року не виконав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Представник відповідача в судовом узасіданні 21.03.2016 року протии позову заперечував, надав додаткові докази та пояснення у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач в позові, 02.04.2013 року між Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» (позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ШАТРО» (відповідач, Виконавець) був укладений Договір підряду № 1/29 на виконання комплексу ремонтно-будівельних робіт в адміністративній будівлі КП «БГВУЖКГ», яка знаходиться за адресою: м. Боярка, вул. Леніна, 30 (далі - Договір).

Пунктом 2.1 Договору від 02.04.2013 року № 1/29 визначено, що загальна вартість робіт за даним Договором складатиме 90 000,00 грн. (в тому числі ПДВ 15 000,00 грн.) відповідно до Договірної ціни (Додаток № 1 до даного Договору).

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що передача-приймання виконаних робіт у відповідності з цим Договором оформлюється Сторонами шляхом підписання Акту виконаних робіт на протязі трьох днів з моменту закінчення робіт та передачі Підрядником.

Позивач зазначає, що 27.05.2013 року між Замовником та Підрядником була укладена Додаткова угода № 1 до Договору № 1/29 від 02.04.2013 року, згідно якої передбачено, що договірна ціна змінюється в залежності від фактичного виконання необхідних додаткових робіт, виявлених в процесі виконання. Розрахунок вартості додаткових робіт виконується згідно Додатку № 1 до Даного Договору (одиничні розцінки).

На виконання умов Договору Виконавцем було виконано, а Замовником прийнято згідно Актів виконаних робіт ремонтно-будівельні роботи в адміністративній будівлі КП «БГВУЖКГ» за адресою м. Боярка, вул. Леніна, 30 на загальну суму 148 488,50 грн.

Позивач згідно умов Договору здійснив оплату ремонтно-будівельних робіт у сумі 148 488,50 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 382 від 05.04.2013 року, № 559 від 23.05.2013 року, № 673 від 13.06.2013 року, № 722 від 02.07.2013 року, № 843 від 12.08.2013 року, № 900 від 02.09.2013 року.

Державною фінансовою інспекцією в Київській області було проведено позапланову ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області за період з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року, за результатами якої було складено Акт від 21.08.2015 року № 05-21/04 (далі Акт ревізії).

Як вбачається з Акту ревізії, під час перевірки було проведено вибіркові контрольні обміри виконаних будівельних робіт ТОВ «Шатро» по Договору від 02.04.2013 року № 1/29, в ході яких, встановлено невідповідність фактично виконаних обсягів будівельних робіт та обсягів робіт прийнятих в Актах приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 41 733,60 грн. (з ПДВ).

Позивач зазначає, що в Акті ревізії також встановлено невідповідність договірних цін, зокрема, за Договором, Додатку 18 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» і вимог п. 6.3.1 та Додатку С ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва». Також, обсяги та види робіт зазначені в договірних цінах та Актах виконаних робіт не підтверджені дефектними актами відповідно до вимог п. 4.8.3 ДБН А.2.2-3- 2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», п. 5.3.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» та листа Державного комітету України з будівництва та архітектури Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 24.02.2005 року № 7/8-134, № 4/3-260.

Відповідно до п. 3.3.1 ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», п.п. 1.2, 6.3.1 ДСТу Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» встановлено, що: стандарт носить обов'язковий характер при визначенні вартості будівництва об'єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних та комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії; договірна ціна є кошторисом вартості підрядних робіт, який узгоджений замовником, і використовується при проведенні взаєморозрахунків. Форма договірної ціни наведена у додатку 18 та С вказаних нормативів.

Також, в Акті ревізії зазначено, що Акти виконаних робіт не відповідають затвердженим формам первинних облікових документів у будівництві № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» та № КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат» відповідно до наказу від 21.06.2002 року № 237/5 «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві» Державного комітету статистики України з будівництва та архітектури, а в подальшому наказу від 04.12.2009 року № 554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві» Міністерства регіонального розвитку та будівництва України. Також, Акт виконаних робіт не містить відомості ресурсів, яка є обов'язковим додаток до актів приймання виконаних будівельних робіт (типова форма КБ-2в), дані до яких заносяться відповідно первинних даних бухгалтерського обліку. У звязку з чим, перевірити відповідність витрат (трудових та матеріально-технічних) зазначених в актах виконаних робіт по вказаним договорам вимогам ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» та ресурсним елементним кошторисних норм в ході ревізії не виявилось можливим.

Позивач зазначає, що у зв'язку із виявленими порушеннями, Державна фінансова інспекція в Київській області пред'явила позивачу вимогу № 10-05-14-14/7390 від 01.10.2015 року про усунення виявлених порушень, в якій вимагала від усунути виявлені порушення законодавства, у тому числі відшкодувати збитки, завдані зазначеними порушеннями, в установленому законодавством порядку.

Позивач зазначає, що у заявленій вимозі № 10-05-14-14/7390 зазначено, зокрема, що відповідач наніс позивачу збитків на суму 41 733,60 грн.(з ПДВ).

У звязку з чим, позивач, керуючись ст.ст. 193, 224 Господарського кодексу України, ст.ст. 611, 622, 623 Цивільного кодексу України подав позов про стягнення з відповідача 41 733,60 грн. збитків.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, зазначив, що на виконання умов Договору № 1/29 від 02.04.2013 року Підрядником (відповідачем) було належним чином виконано комплекс ремонтно-будівельних, а Замовником прийнято роботи на загальну суму 148 488,50 грн. згідно Актів виконаних робіт, які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками, а саме: №1 за травень 2013 року від 25.05.2013 року на суму 51 170,00 грн.; №2 за червень 2013 року від 10.06.2013 року на суму 26 338,50 грн.; №3 за липень 2013 року від 01.07.2013 року на суму 31350,00 грн., №4 за серпень 2013 року від 05.08.2013 року на суму 17450,00 грн., №5 за вересень 2013 року від 02.09.2013 року на суму 22180,00 грн.

Вартість робіт була визначена у відповідності до умов Договору, обсяги фактично виконаних робіт зафіксовані в Актах прийняття виконаних робіт під час їх приймання Замовником.

Відповідач наголошує, що невідповідність обсягів виконаних робіт на загальну суму 41 733,60 грн. встановлена лише в акті вибіркових контрольних обмірів № 7 від 19.08.2015 року, проведених без залучення спеціалістів з достатнім кваліфікаційним рівнем знань в частині будівництва та застосування встановленої чинним законодавством методики здійснення обмірів. Тому, відповідач стверджує, що результати контрольних обмірів, які були до того ж вибірковими, можуть лише поставити під сумнів обсяги виконаних робіт, що потребує додаткового встановлення, при цьому такі результати достовірно не підтверджують невідповідності обсягів наведених в актах робіт.

Також відповідач зазначає, що навіть якщо припустити, що під час прийняття робіт Замовником не могло бути виявлено недоліків і такі недоліки виявлені після прийняття робіт, зокрема, в ході проведення ревізії, Замовник (відповідач) мав негайно заявити Підряднику про виявлені приховані недоліки. Однак, позивач не звертався до відповідача з претензіями щодо якості та обсягу виконаних робіт, пропозиціями провести експертизу, чи виправити недоліки в установленому чинним законодавством порядку.

Також, відповідач зазначає, що з огляду на норми чинного законодавства, які регулюють відносини підряду в будівництві, обовязок прийняти роботи, оглянути їх та в разі виявлення недоліків негайно заявити про них підряднику, покладено саме на Замовника. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі їх прийняття (явні недоліки) (ст. 853 Цивільного кодексу України).

Дослідивши викладені в позові обставини, враховуючи заперечення відповідача, судом встановлено, що викладені в Акті ревізії обставини стосуються особи щодо якої проведено відповідну ревізію, тобто позивача. Для контрагентів позивача, у взаємовідносинах з якими виявлено порушення, відповідні дані ревізії не мають обовязкового характеру і є підставою для проведення додаткових перевірок по суті виявлених порушень стосовно таких субєктів господарювання.

Відповідач надав суду Довідку Броварської обєднаної державної фінансової інспекції від 10.08.2015 року № 15-31/55 зустрічної звірки в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ШАТРО» з метою документального та фактичного підтвердження обсягу, виду і якості операцій та розрахунків з Комунальним підприємством Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» за період з 01.01.2013 року по 30.06.2015 року, за результатами якої встановлено відповідність зазначених в актах виконаних робіт кількості, вартості та найменування використаних матеріалів даним бухгалтерського обліку по придбанню та списанню.

Як передбачено п. 16 Постанови КМУ від 20.04.2006 року № 550 «Про затвердження Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами», ревізія проводиться шляхом, зокрема, фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів контролюючого органу або інших органів, підприємств, установ та організацій.

В той же час, згідно з. п. 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року № 499/2011 року, Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку:

1) залучати до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань учених і фахівців, у тому числі на договірній основі, працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, державних фондів, підприємств, установ та організацій, зокрема для проведення контрольних замірів будівельних, монтажних, ремонтних та інших робіт, контрольних запусків у виробництво сировини і матеріалів, контрольних аналізів сировини, матеріалів і готової продукції, інших перевірок;

2) одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на Держфінінспекцію України та її територіальні органи завдань.

Таким чином, відповідні дані контрольних обмірів можуть слугувати лише підставою для залучення відповідних фахівців для встановлення дійсного обсягу виконаних робіт.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи, що в ході розгляду спору позивач в обґрунтування підстав позову посилався лише на дані Акту ревізії, які, як встановлено судом, є неналежним доказом в підтвердження фактичного обсягу виконаних робіт, посилання на фактичне завищення обсягів виконаних робіт та переплату, є необґрунтованими і не доведеними.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Між позивачем та відповідачем існували господарські правовідносини підряду, врегульовані Договором підряду № 1/29 від 02.04.2013 року та відповідними нормами законодавства.

При цьому, посилання позивача що у заявленій вимозі № 10-05-14-14/7390 зазначено, зокрема, що відповідач наніс позивачу збитків на суму 41733,60 грн.(з ПДВ) не відповідає дійсності. Зокрема, відповідна сума 41733,60 грн. визначена лише в акті вибіркових контрольних обмірів, оскільки позивачем не додано до позовних матеріалів чи під час розгляду справи (позивач повторно не зявлявся в судові засідання та не виконав вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі) відповідної частини Акту ревізій, в якій іде мова про порушення у господарських відносинах з відповідачем. У вимозі про усунення порушень зазначено лише, що в сукупності взаємовідносин з декількома контрагентами (з пятьма, одним з яких є відповідач) безпосередньо позивачу завдано збитків на суму 56749,13 грн., решта збитків, завданих відповідними контрагентами в сумі 390612,56 грн. завдані місцевому бюджету. При цьому, у вимозі не визначено хто з контрагентів, зокрема, відповідач, яку суму збитків і кому завдав.

З огляду на існуючі між позивачем та відповідачем господарські правовідносини, відповідач міг завдати позивачу збитків порушенням умов Договору підряду № 1/29 від 02.04.2013 року, що підлягає дослідженню в контексті відповідних господарських відносин підряду з урахуванням відповідних норм законодавства.

Як визначено ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 852 Цивільного кодексу України визначено права замовника у разі порушення підрядником договору підряду, зокрема, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

У звязку з чим, судом встановлено, що невідповідність обсягів виконаних робіт, на які посилається позивач в позові, було виявлено за результатами вибіркових контрольних обмірів, проведених без залучення фахівців в галузі будівництва, тобто такі недоліки могли бути виявлені при звичайному способі прийняття робіт і не вважаються прихованими.

Таким чином, оскільки позивач, як Замовник прийняв роботи без достатньої перевірки і в момент прийняття робіт не заявив про недоліки підряднику, він позбавляється права посилатись в подальшому на такі недоліки у виконаній роботі.

Від так, у взаємовідносинах підряду з відповідачем, позивач втратив право посилатись на недоліки виконаних робіт і як наслідок, стверджувати про порушення відповідачем умов Договору підряду.

Згідно із ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Пунктом 4 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити дня відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Терміном «збитки» позначаються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Протиправною поведінкою (дією або бездіяльністю) є будь-яка поведінка, яка суперечить правовим нормам. Причинний зв'язок - це відповідний об'єктивно існуючий зв'язок між явищами, при якому одне явище, яке передує, при відповідних умовах породжує, викликає інше явище - наступне. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.

Таким чином, наведені норми законодавства повязують відшкодування збитків з порушенням учасником господарських (цивільних) відносин відповідного зобовязання, що потягло негативні наслідки для іншого учасника таких правовідносин.

В позові зазначається, що відповідач порушив умови Договору, чим завдав позивачу збитки в заявленій сумі. Однак, позивач не обґрунтував та не довів належними доказами порушення відповідачем умов Договору, які стались саме внаслідок винних дій відповідача (обовязок прийняти роботу покладається на замовника).

Таким чином, відповідачем не обґрунтовано та не доведено наявності всіх елементів господарського (цивільного) правопорушення, які необхідні для встановлення факту завдання збитків та підставою для їх відшкодування.

В разі встановлення та доведення позивачем обсягів фактично виконаних робіт, кошти, сплачені за роботи, які не виконувались, можуть кваліфікуватись як безпідставно сплачені, що не передбачає винних протиправних дій контрагента.

Таким чином, позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем заперечені, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 08.04.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін