ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 р. Справа №917/381/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир»

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Калина»

про визнання недійсним договору поставки № 29-К від 01.06.2012р.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду згідно ст.85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглядається позов про визнання недійсним договору поставки молочної сировини №29-К від 01.06.2012р.

Відповідач позов не визнав посилаючись на безпідставність позову, зокрема з врахуванням вчинення позивачем дій щодо прийняття договору до виконання та з врахуванням відсутності у відповідача інформації про обмеження повноважень особи, яка підписала договір, та наявності в додаткових угодах до договору інформації про відсутність таких обмежень.

Позивачем 05.04.2016р. до суду подано клопотання від 01.04.2016р. про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання позивач посилається на зайнятість представника позивача в іншому судовому засіданні.

Позивач не навів та не надав доказів відрядження (направлення) представника в інше судове засідання, не навів та не надав доказів неможливості направлення в судове засідання у даній справі (№917/381/16) іншого представника. Крім того, ухвалою від 14.03.2016р. суд не викликав в судове засідання представників сторін, Господарським процесуальним кодексом України також не встановлена обов'язкова явка представників сторін в судове засідання, таким чином направлення представника в судове засідання є правом, а не обов'язком позивача і якщо позивач бажає направити свого представника в засідання суду то саме позивач повинен забезпечити явку його представника в судове засідання. Будь-яких доводів і доказів в обґрунтування неможливості розгляду даної справи без участі представника позивача позивач не навів в навіть не посилається у клопотанні та таку неможливість. Виходячи з матеріалів справи неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням наведеного клопотання позивача необґрунтоване і задоволенню не підлягає.

Судом при розгляді клопотання врахована позиція Вищого господарського суду України викладена у постанові пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.

Позивач витребувані судом матеріали не надав. Про причини неподання витребуваних судом доказів позивач не повідомив. Про дату, час і місце засідання суду позивач повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення 16.03.2016р. позивачу ухвали суду від 14.03.2016р. (а.с. 27) та клопотанням позивача від 04.04.2016р.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Позивач у позовній заяві зазначає, що згідно з частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України (далі - ГК) однією із істотних умов господарського договору є ціна договору.

Статтею 180 ГК України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Згідно ч.1 статті 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Отже у ч.3 ст.180 ГК України йдеться про ціну товару (одиниці товару), а не про ціну договору, як вказує позивач.

Пунктом 5.1 договору сторони визначили, що ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження цін (додаток №1), який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідачем надано копію додатку №1 до договору від 01.06.2012р. - протоколу погодження цін від 01.06.2012р. (а.с.61).

Таким чином сторонами ціна згідно п.5.1 договору встановлена в додатку №1, який пунктом 5.1 договору визначений як невід'ємна частина цього договору.

Як зазначалось вище, позивач просить визнати недійсним договір поставки молочної сировини №29-К від 01.06.2012р.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вказаний договір укладений директором позивача з перевищенням наданих йому повноважень, а саме позивач зазначає, що:

- як свідчать фактичні обставини загальна вартість товару (молока), поставленого за договором за період з червня 2012 року по січень 2016 року, що становить суму договору, складає 44506542,81 грн.;

- згідно з пунктом 12.19 Статуту позивача в редакції, яка діяла на момент укладення договору (далі - Статут), виконавчим органом товариства є директор;

- пунктом 12.20 Статуту передбачено, що директор товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням загальних зборів учасників - за попереднім рішенням загальних зборів учасників; пунктом 12.5.15 пункту 12.5 розділу 12 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену загальними зборами учасників;

- жодних рішень, які б дозволяли директору позивача укладати договір з відповідачем (зважаючи на його суму/ціну) загальні збори учасників позивача не приймали.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Як зазначалось вище, в обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно з пунктом 12.19 Статуту позивача в редакції, яка діяла на момент укладення договору (далі - Статут), виконавчим органом товариства є директор; пунктом 12.20 Статуту передбачено, що директор товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням загальних зборів учасників - за попереднім рішенням загальних зборів учасників; пунктом 12.5.15 пункту 12.5 розділу 12 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену загальними зборами учасників.

На підтвердження наведених у позовній заяві обставин позивачем надана копія нової редакції статуту з відміткою на статуті про проведення державної реєстрації змін 27.11.2012р., тобто після укладення оспорюваного договору (01.06.2012р.). Доказів наявності у статуті позивача наведених у позовній заяві пунктів статуту та їх змісту на час укладання оспорюваного договору позивач не надав.

Виходячи зі спеціального витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомості про наявність будь-яких обмежень повноважень керівника позивача станом на 01.06.2012р. (на дату укладення договору) в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відсутні. (а.с. 25).

Крім того, навіть нова редакція статуту позивача не визначає розмір граничної суми договору, за якої для укладення договору необхідне попереднє рішення загальних зборів. Так, наведені позивачем пункти 12.5.15 та 12.20 статуту посилаються на граничну суму, визначену загальними зборами учасників.

Позивач вказує, що така гранична сума визначена у протоколі від 05.10.2011р.

Згідно ч.2 п.3 ст.92 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), у відносинах із третіми особами обмеження повноважень, щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коди юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Позивач не навів та не надав доказів того, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про вказаний у позовній заяві протокол загальних зборів учасників від 05.10.2011р. (далі - протокол), копія якого додана до позовної заяви (а.с. 22).

Суд вважає за необхідне також зазначити, що виходячи з вказаної вище копії протоколу (а.с.22), учасника зі 100% голосів представляв на зборах ОСОБА_2, присутність на цих зборах інших осіб у протоколі не відображена. Оспорюваний позивачем договір від 01.06.2012р. підписав також ОСОБА_2, при цьому в договорі зазначено, що сторони заявляють і гарантують, що вони мають всі необхідні повноваження для укладення цього договору (п.10.12 договору №29-К від 01.06.2012р.).

Крім того, за змістом протоколу від 05.10.2011р. (копія протоколу - а.с. 22) на цих зборах були заслухані доповідь та пропозиції ОСОБА_2 щодо встановлення обмежень по укладенню договорів на закупівлю молочної сировини. Відомостей про те, яке рішення прийняте зборами після заслуховування ОСОБА_2 протокол не містить, отже на цих зборах не було прийняте рішення про встановлення будь-яких обмежень при укладанні договорів, зокрема про визначення граничної суми договору.

Таким чином, позивач не навів та не надав доказів визначення загальними зборами учасників граничної суми договору, при перевищенні якої застосуються наведені позивачем пункти 12.5.15 і 12.20 статуту.

Виходячи з наведеного доводи позивача щодо наявності обмежень повноважень особи, яка підписала договір, документально не підтверджені, в зв'язку з чим не можуть бути враховані.

Разом з тим відсутність обмежень повноважень засвідчена підписом і печаткою позивача - ТОВ "Гадячсир" - на додаткових угодах від 26.12.2012р., від 26.12.2013р. та від 24.12.2014р. до договору, в яких зазначено, що:

"Покупець та Постачальник з підписанням цієї Додаткової угоди підтверджують, що:

- вони мають усі передбачені чинним законодавством та установчими документами Покупця і Постачальника повноваження укласти цю Додаткову угоду; їх представники які підписують цю Додаткову угоду, мають усі необхідні повноваження відповідно до чинного законодавства, установчих документів Постачальника та Покупця для того, щоб представляти постачальника та покупця та укладати від їх імені цю Додаткову угоду; не вимагається будь-яких попередніх/подальших схвалень/затверджень/тощо для укладення цієї Додаткової угоди; не існує жодних документів (в тому числі, але не виключно: правил, процедур, положень, внутрішніх локальних нормативних документів), що якимось чином обмежують компетенцію та/або строки повноважень представників Постачальника та Покупця, що підписують дану Додаткову угоду, щодо підписання такими представниками цієї додаткової угоди" (копії додаткових угод - а.с.33-35), а також підтверджується наведеним вище п.10.12 договору, підписаного від імені позивача особою, яка склала зазначений позивачем протокол зборів учасників від 05.10.2011р.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правоичину особою, яку представляють, створює. змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наданими відповідачем доказами підтверджено отримання відповідачем товару по договору №29-К від 01.06.2012р. Зокрема у видаткових накладних від 31.07.2012р. №Ка-00000391, від 30.06.2013р. №14, від 30.06.20134р. №ЦБК ЛН 000006 міститься посилання на договір №29-К від 01.06.2012р. і відмітка про одержання товару засвідчена підписом і печаткою позивача - ТОВ "Гадячсир". Відповідачем також надані копії інших видаткових накладних та копій довіреностей ТОВ "Гадячсир" на отримання товару. (а.с.62-64. 68-87. 92-107. 124-148).

Факт отримання товару по оспорюваному ним договору позивачем не заперечується, більш того, у позовній заяві позивач зазначає, що загальна вартість поставленого по договору у період з червня 2012р. по січень 2016р. товару складає 44 506 542 грн. 81 коп.

Прийняття позивачем виконання договору (прийняття поставленого товару) свідчить про схвалення позивачем вказаного договору (правочину).

З врахуванням цього, навіть якби договір (правочин) був вчинений представником позивача з перевищенням повноважень, то наступне схвалення правочину юридичною особою (прийняття виконання) унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Викладене підтверджується і вказаним у позовній заяві пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 в якому зазначено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування позовних вимог покладає на позивача.

Позивач не довів недійсність договору.

Виходячи з наведеного позов необґрунтований і задоволенню не підлягає

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові повністю.

Суддя Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 07.04.2016р.