КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 911/173/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Шевченка Е.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: Галич Ю.А., дов. б/н від 02.01.16р.

від третьої особи-1 не з'явились

від третьої особи-2 Бездоля Ю.О., дов. № 40-704-10/427 від 25.01.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 14.01.2016 р.

у справі № 911/173/16 ( суддя Кошик А.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Лоджистік" про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал

Лоджистік"

до Великоолександрівської сільської ради

третя особа - 1 Державна реєстраційна служба Бориспільського району

Київської області

третя особа -2 Державна архітектурно - будівельна інспекція України

про визнання об'єктів прийнятих до експлуатації та

визнання права власності на об'єкти

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. у справі № 911/173/16 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Лоджистік" про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відповідачу та будь-яким іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо заборони експлуатації Товариством з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Лоджистік" адміністративно-складського комплексу за адресою: Київська область, Бориспільський район, село В.Олександрівка, вул. Київський шлях, 121А, з підстав відсутності у позивача права власності на адміністративно-складський комплекс. Заборонено відповідачу та будь-яким іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо припинення постачання до адміністративно-складського комплексу за адресою: Київська область, Бориспільський район, село В.Олександрівка, вул. Київський шлях, 121А необхідних для його функціонування ресурсів: води, газу, тепла, електроенергії, тощо з підстав відсутності у позивача права власності на адміністративно-складський комплекс, заборонено до остаточного вирішення спору Реєстраційній службі Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Київській шлях, 79) та її посадовим особам, в тому реєстраторам, вчиняти дії за заявами будь-яких осіб, окрім Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Лоджистік", щодо зміни або скасування права власності на адміністративно-складський комплекс за адресою: Київська область, Бориспільський р-н с. Велика Олександрівка, вул.Київський шлях, 121 А. Заборонено відповідачу та іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо скасування/припинення виданих дозволів, ліцензій, інших документів дозвільного характеру, які є підставою для здійснення господарської діяльності, функціонування та експлуатації адміністративно-складського комплексу за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Велика Олександрівка, вул. Київський шлях, 121А позивачем та іншими юридичними особами, які провадять господарську діяльність на території вказаного адміністративно-складського комплексу, з підстав відсутності у позивача права власності на адміністративно-складський комплекс.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, Державна архітектурно-будівельна інспекції України звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. у справі № 911/173/16.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2016 р., апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України, передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

08.02.2016 р. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, для розгляду справи № 911/173/16 визначено склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючого судді Мартюк А.І., суддів Коршун Н.М., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2016 р. було прийнято апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України у справі № 911/173/16 до провадження колегії суддів у названому складі, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.02.2016 р.

22.02.2016 р. протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів у зв'язку із перебуванням судді Коршун Н.М. на лікарняному, для розгляду справи № 911/173/16 визначено склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючого судді Мартюк А.І., суддів Зубець Л.П., Шевченко Е.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. було прийнято апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України у справі № 911/173/16 до провадження колегії суддів у названому складі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 р. у справі № 911/173/16 продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 15.03.2016 року.

15.03.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Лоджистік" надійшла заява про відвід судді Мартюк А.І..

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. в задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверсал Лоджистік" про відвід головуючого судді Мартюк А.І. було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 р. у справі відкладено розгляд справи на 21.03.2016р.

Представник а третьої особи-2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 19.03.2015р. у справі № 910/6480/15-г скасувати та в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016 р. у справі № 911/173/16 скасувати.

Представники позивача та третьої особи-1 у судове засідання не з'явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та третьої особи-1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

В обгрунтовання зазначеної заяви, позивач зазначає, що позивач є власником адміністративно-складського комплексу, розташованого за адресою: Київська область, Бориспільский район, с. Велика Олександрівка, вул. Київський Шлях, 121-А. Право власності на вказаний об'єкт було набуто позивачем внаслідок приєднання до нього Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Стайл Груп", якому належало зазначене майно.

Позивач зазначає, що ТОВ "Бест Стайл Груп" у 2013 році була проведена реконструкція об'єктів нерухомості складського комплексу № 5 (перша черга - секції 1,2) та виробничо-складської бази (2-га черга склад № 5, КПП). Внаслідок проведеної реконструкції було створено новий єдиний об'єкт права власності - адміністративно-складський комплекс.

Реконструкція складського комплексу № 5 (перша черга - секції 1,2) та виробничо-складської бази (2-га черга склад № 5, КПП) була проведена на підставі наступних Декларацій: про початок виконання будівельних робіт від 12.09.2012 року за №КС9 "Реконструкція складського комплексу №5 (друга черга секції 3-10"); про початок будівельних робіт від 12.06.2013 року за №КС47 "Реконструкція складського комплексу №5 (будівлі складу №5) під адміністративно складську будівлю"; про готовність об'єкта до експлуатації від 11.06.2013 року за №КС28 "Реконструкція складського комплексу №5" (друга черга секції 3-10); про готовність об'єкта до експлуатації від 26.06.2013 року за №КС49 "Реконструкція складського комплексу №5 (будівлі складу №5).

Однак, Державною архітектурно-будівельною інспекцією в Київській області реєстрація вказаних Декларацій була скасована згідно наказу від 03.06.2015 року № 84.

У зв'язку із скасування Декларацій на проведення реконструкції та про готовність об'єкту до експлуатації, згідно з положеннями статті 376 Цивільного кодексу України, спірний об'єкт нерухомості вважається самочинним будівництвом, що перешкоджає його експлуатації.

Оскільки об'єкти нерухомості фактично побудовані, були введені в експлуатацію ще згідно Декларацій про готовність об'єкта до експлуатації від 11.06.2013 року за №КС28 "Реконструкція складського комплексу №5" (друга черга секції 3-10); про готовність об'єкта до експлуатації від 26.06.2013 року за №КС49 "Реконструкція складського комплексу №5 (будівлі складу №5), тобто фактично експлуатуються позивачем з червня 2013 року і в таких об'єктах позивачем провадиться господарська діяльність, скасування реєстрації Декларації не відміняє факту будівництва та існування об'єкту нерухомості.

Крім того, оскільки за скасованими Деклараціями відбувалась реконструкція існуючих (побудованих та прийнятих в експлуатацію) об'єктів нерухомості, первинні об'єкти в яких проводила реконструкція: складський комплекс - №5 (перша черг, секції - 1,2) та виробничо-складська база (2-га черга склад № 5, КПП) вважаються такими, що існують і належним чином введені в експлуатацію, що підтверджено Декларацією про початок виконання будівельних робіт від 05.07.2012 року № КС 1 та про готовність об'єкта до експлуатації від 01.08.2012 року № КС 9, актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 17.10.2008 року, які є чинними на даний момент.

У зв'язку з чим, з метою встановлення наявності у позивача права власності на фактично збудований та існуючий об'єкт нерухомості, позивачем подано позов про визнання права власності, який розглядається в матеріалах справи № 911/173/16.

Разом з тим, позивач зазначає, що до вирішення поданого ТОВ "Юніверсал Лоджистік" позову та встановлення факту права власності, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, безпосередньо пов'язаним з предметом спору. Без вжиття заходів забезпечення позову захист прав та інтересів позивача буде неможливим, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до завдання позивачу та його контрагентам значних матеріальних збитків.

Таким чином, позивач зазначає, що у зв'язку із скасуванням вказаних вище Декларацій щодо введення в експлуатацію адміністративно-складського комплексу, останній має юридичний статус об'єкта, що не введений в експлуатацію, відповідно, експлуатація якого забороняється, що матиме наслідком відключення адміністративно-складського комплексу від інженерних мереж та комунікацій, заборони експлуатації комплексу, заборони забезпечення комплексу необхідними ресурсами для його функціонування: електропостачанням, газопостачанням, каналізацією, тощо.

Господарська діяльність позивача безпосередньо пов'язана із володінням та користуванням адміністративно-складським комплексом, який є унікальним, створений та використовується саме з метою забезпечення зберігання лікарських засобів. Зберігання лікарських засобів є складовою частиною оптової торгівлі лікарськими засобами, яка є ліцензованим видом діяльності і регулюється Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптове роздрібної торгівлі лікарськими засобами, затвердженими наказом МОЗ від 31.10.2011 року №723.

Приміщення спірного адміністративно-складського комплексу мають статус аптечних складів та Ліцензійними умовами встановлюються суворі вимоги щодо умов, яким вони повинні відповідати, зокрема, щодо: забезпечення наявності необхідних складових частин приміщення аптечного складу (виробничі приміщення, склад, побутові приміщення, службові приміщення, допоміжні приміщення); забезпечення цілодобово електрозабезпечення, опалення, освітлення, вентиляції, необхідної температури і вологості повітря; відповідності вимог будівельних матеріалів, тощо.

Позивач використовує вказаний об'єкт права власності шляхом передачі його оренду і надання пов'язаних з цим супутніх послуг суб'єктам господарювання (вітчизняним та іноземним), що здійснюють діяльність з оптової торгівлі лікарськими засобами. Крім того, позивач надає вказаним вище суб'єктам митні брокерські послуги та, відповідно, має митний склад. Орендарі позивача є дочірніми компаніями великих світових фармацевтичних компаній, які отримали ліцензії на оптову торгівлю лікарськими засобами саме на вказаному об'єкті і розташували на ньому аптечні склади.

У випадку заборони експлуатації комплексу, та як наслідок відключення від інженерних мереж, позивач не зможе забезпечити належне функціонування складського комплексу, та відповідно забезпечити умови зберігання лікарських засобів, які встановлені Ліцензійними умовами та вимогами виробників лікарських засобів.

У зв'язку з цим, лікарські засоби, які знаходяться в комплексі, будуть визначені як неякісні та заборонені до використання, що крім завдання значних майнових збитків у зв'язку із визнанням лікарських засобів неякісними, призведе до дефіциту та відсутності в лікарнях та аптеках України, у тому числі лікарських засобів, які є життєво необхідними. Також, неможливість експлуатації та функціонування комплексу призведе до позбавлення ліцензій орендарів позивача, що взагалі унеможливить на невизначений час ввезення в Україну та подальшу реалізацію орендарями позивача лікарських засобів.

Переміщення лікарських засобів в інші приміщення можливо виключно лише після отримання ліцензії на оптову торгівлю лікарськими за відповідним місцезнаходженням приміщень. Пунктом 1.11. Ліцензійних умов встановлено, що підставою для видачі ліцензії на провадження господарської діяльності з оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами є наявність матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, відповідність яких встановленим вимогам та заявленим у поданих заявником документах для одержання ліцензії характеристикам підлягає обов'язковій перевірці перед видачею ліцензії.

Таким чином, орендарі та клієнти позивача не зможуть вивезти лікарські засоби з зі спірної будівлі адміністративно-складського комплексу позивача до моменту знаходження приміщень, які будуть відповідати вимогам Ліцензійних умов, та отримання відповідних ліцензій на нові приміщення.

Згідно ст. 66 ГПК України Господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Зі змісту наведених норм вбачається, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент подання позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення господарського суду та невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогами про визнання об'єктів прийнятих до експлуатації та визнання права власності на об'єкти. Таким чином, на момент прийняття оскаржуваної ухвали місцевий суд повинен був перевірити наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи необхідний такий захід для забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вимоги про стягнення позивачем не заявлялися, а виконання рішення про визнання права власності, в разі задоволення позовних вимог не потребує примусових дій щодо самого майна.

Задовольняючи частково клопотання про вжиття заходів по забезпеченню позову місцевий суд в ухвалі зазначив, що є підстави для вжиття заходів по забезпеченню позову, оскільки існує зв'язок між предметом спору та заходами забезпечення позову.

Разом з тим в заяві позивача та ухвалі суду жодним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу місцевий суд зазначає, що у зв'язку зі скасуванням реєстрації Декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об'єкту до експлуатації (за наказом від 03.06.2015 року № 84 Державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області) забороняється відповідачу та іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо обмеження чи заборони користування позивачем спірним майном з підстав відсутності у позивача права власності на адміністративно-складський комплекс.

Разом з тим в заяві позивача та ухвалі суду жодним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.11.2011р. особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006 p. № 01-8/2776 "Про деякі питання практики забезпечення позову" у випадку звернення до суду з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відповідно до частини другої пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем жодних посилань на потенційну можливість порушення його прав, свобод та інтересів, без вжиття відповідних заходів не наведено.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме пунктом 4 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необгрунтованими.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що відсутній будь-який зв'язок між забороною відповідачу та будь-яким іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо припинення постачання до адміністративно-складського комплексу необхідних для його функціонування ресурсів: води, газу, тепла, електроенергії, тощо та забороною відповідачу та іншим особам до остаточного вирішення спору вчиняти дії щодо скасування/припинення виданих дозволів, ліцензій, інших документів дозвільного характеру, які є підставою для здійснення господарської діяльності, функціонування та експлуатації адміністративно-складського комплексу та предметом позовних вимог щодо визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, існування яких на теперішній час, взагалі не доведено позивачем.

За таких умов не має підстав стверджувати про наявність обставин які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для вжиття заходів по забезпеченню позову відсутні, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі № 911/173/11 про забезпечення позову підлягає скасуванню, як така що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 106 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Київської області від 14.01.2016 у справі № 911/173/11 про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Матеріали справи № 911/173/16 направити до Господарського суду Київської області для розгляду по суті.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Е.О. Шевченко

Л.П. Зубець