РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016Справа №910/1665/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Офіс Україна"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Імпорт-Офіс"

про стягнення 61 659,93 грн

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Гресько О.П., за довіреністю

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Офіс Україна" (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення 61 659,93 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/1665/16, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Імпорт-Офіс" (далі - третя особа) та призначено розгляд справи на 02.03.2016.

У судове засідання 02.03.2016 представник позивача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/1665/16 позивач не виконав.

У судове засідання 02.03.2016 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/1665/16 відповідач не виконав.

У судове засідання 02.03.2016 представник третьої особи не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 05.02.2015 про порушення провадження у справі № 910/1665/15 третя особа не виконала.

Враховуючи те, що представники учасників судового процесу у судове засідання 02.03.2016 не з'явились, а також у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/1665/15 від 02.03.2016, розгляд справи було відкладено на 30.03.2016.

25.03.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 30.03.2016 представник позивача з'явився, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 30.03.2016 не з'явились.

Відповідно до п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист містить посилання на пункт 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році» (із змінами від 08.04.2008 р.), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду її судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.07.1997 р. № 02-5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - зберігач, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Імпорт-офіс» (далі - поклажодавець, третя особа) було укладено Договір зберігання від 01.07.2013 (надалі - Договір).

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку цього Договору асортимент та кількість товару відповідно до актів приймання-передачі (далі - майно), загальною вартістю сум, вказаних у актах приймання-передачі, що оформлюється сторонами протягом строку дії цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1.3 Договору зберігач зобов'язаний нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві, у відповідності із цим Договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Згідно з п. 4.2 Договору зберігач несе відповідальність за збереження ц цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення поклажодавцеві. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передане на зберігання, або його частини, зберігач повинен відшкодувати поклажодавцеві всі пов'язані з цим збитки у розмірі 100 % від вартості втраченого (нестачі) або пошкодженого майна. Сума збитків вираховується із вартості втраченого (нестачі) або пошкодженого майна, відповідно до підписаного акту приймання-передачі.

Пунктами 6.1, 6.2 та 6.3 Договору визначено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього Договору та закінчується 01.07.2014. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Згідно з п. 7.4 Договору відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за цим Договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього з іншою стороною.

27.06.2014 третя особа звернулась до відповідача з вимогою про повернення майна вих. № 282 від 27.06.2014.

30.07.2014 між позивачем (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпорт-офіс Україна» (далі - новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 30/07/14.

В порядку та на умовах, визначених цим Договором. Первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до Договору зберігання від 01.07.2013 між первісним кредитором і відповідачем (п. 1 Договору про відступлення права вимоги).

За цим Договором новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання обов'язків, пов'язаних із поверненням майна, яке передане на зберігання та відшкодуванням збитків у розмірі 100% у випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передається (п. 2 Договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п.6 Договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор зобов'язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором протягом 3 днів з моменту набрання чинності цим Договором.

В матеріалах справи наявна копія листа відповідача від 29.07.2014, надана третій особі на виконання п. 7.4 Договору.

Матеріали справи також містять копію повідомлення про відступлення права вимоги третьої особи вих. № 303 від 30.07.2014, та докази його направлення відповідачу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

15.08.2014 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення майна вих. № 18, переданого на зберігання відповідачу третьою особою за Договором.

Як зазначає позивач, оскільки він набув право вимоги за Договором, на підставі Договору про відступлення права вимоги, оскільки всупереч направленим третьою особою та позивачем вимогам про повернення майна, переданого за Договором, відповідач майна не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість переданого на зберігання за Договором майна, що передбачено умовами Договору.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи докази передачі зберігачу майна, а саме акт приймання-передачі № 1 від 01.07.2013 та акт приймання-передачі № 2 від 01.07.2013, відповідно до яких вбачається, що третьою особою було передано відповідачу на зберігання майно, на загальну суму 61 659,93 грн.

Крім того, матеріали справи не містять, а сторонами не доведено факту повернення відповідачем третій особі або позивачу майна, переданого третьою особою відповідачу на зберігання.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення вартості неповернутого майна в розмірі 61 659,93 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (04123, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт-Офіс Україна" (03680, м. Київ, вулиця Пирогівський шлях, будинок 34В; ідентифікаційний код: 38105049) вартість неповернутого майна в розмірі 61 659 (шістдесят одна тисяча шістсот п'ятдесят дев'ять) грн 93 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Повне рішення складено 04.04.2016.

Суддя О.В. Нечай