РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/2634/16

За позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Лаб Україна"

про стягнення 15418,86 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Мендрик Д.О. за довіреністю № 43 від 30.12.2015

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Лаб Україна" (відповідач) про стягнення 15418,86 грн. на підставі Ліцензійного договору № БВ-19/13 від 15.05.2013, з яких: 9705,98 грн. основного боргу, 1500,00 грн. штрафу, 1667,48 грн. пені, 252,44 грн. 3% річних, 2292,96 грн. інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не виконано зобов'язання за наведеним ліцензійним договором по сплаті позивачу винагороди (роялті) за надання останнім невиключної ліцензії на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару позивача, на території кафе "Massimo", м. Київ, вул. Саксаганського, 15, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 9705,98 грн. за період з 15.05.2013 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 31.12.2015. Крім основної заборгованості в наведеній сумі, позивач просить суд стягнути з відповідача за невиконання умов ліцензійного договору штраф і пеню відповідно до п. 2.6 цього договору, а також три відсотка річних та інфляційні нарахування відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2634/16 та призначено розгляд справи на 14.03.2016 о 12:10 год.

В судове засідання, призначене на 14.03.2016, представники позивача з'явилися.

В судове засідання, призначене на 14.03.2016, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 22.02.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016, судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/2634/16 та встановлено, що відповідач вимоги зазначеної ухвали не виконав.

Представники позивача в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016, надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримали у повному обсязі.

Враховуючи нез'явлення представника відповідача в судове засідання, не виконання останнім вимог ухвали суду від 22.02.2016 та положення п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.03.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 відкладено розгляд справи на 04.04.2016 об 11:00 год.

В судове засідання, призначене на 04.04.2016, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 04.04.2016, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 22.02.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином з огляду на таке.

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 про порушення провадження у справі було направлене відповідачу за вказаною у позовній заяві адресою: 03169, м. Київ, вул. Радянська, буд. 17-А, кв. 1, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, наведене поштове відправлення було повернуто органами зв'язку до Господарського суду міста Києва у зв'язку з закінченням встановленого строку зберігання (довідка ф. 20).

Поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.03.2016 про відкладення розгляду справи було направлене відповідачу за поштовою адресою останнього: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 15. Отримання відповідачем наведеного поштового відправлення підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 800.

За наведених обставин, судом враховані роз'яснення, надані Вищим господарським судом України у п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у п.п. 3.9.1 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За наведених обставин, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Письмових заяв та повідомлень щодо поважності причин відсутності в судовому засіданні 04.04.2016 відповідач суду не подав та не надіслав.

Відповідно до абз. 1 п.п. 3.9.2 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні, судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 04.04.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представники позивача в судовому засіданні 04.04.2016 надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 04.04.2016 проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2013 року між Державним підприємством "Українське агентство з авторських та суміжних прав", правонаступником якого згідно п. 1.1 Статуту є Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (позивач, ДО УААСП), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акку-Лаб Україна" (відповідач, користувач) був укладений Ліцензійний договір № БВ - 19/13 (далі - Договір).

Згідно пункту 2.1 Договору ДО УААСП (позивач) від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надає користувачеві (відповідачеві) на умовах, визначених Договором право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться репертуару ДО УААСП, на території кафе "Massimo", м. Київ, вул. Саксаганського, 15, а користувач зобов'язується виплачувати ДО УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до Договору та Закону.

При цьому згідно розділу 1 Договору термін "репертуар ДО УААСП" вживається у значенні: "твори, повноваження на колективне управління якими на території України передано ДО УААСП аналогічними іноземними авторсько-правовими організаціями на підставі договорів про взаємне представництво інтересів, українськими суб'єктами авторського права та їх правонаступниками на підставі письмових договорів, а також інші твори, повноваження по управлінню якими ДО УААСП здійснює на підставі Закону".

Відповідно до п. 2.4 Договору сторони домовились, що сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується користувачем (відповідачем) за надання невиключного права на публічне сповіщення творів з репертуару ДП УААСП становить: 1 (один) відсоток від доходів користувача при безкоштовному вході, але не менше, ніж 1134,00 (одна тисяча сто тридцять чотири) гри. 00 коп. за один календарний квартал. Визначена сторонами сума авторської винагороди в п. 2.4. Договору не залежить від тривалості та кількості використання творів.

Згідно п. 2.5 Договору користувач (відповідач) зобов'язується вести точний облік творів та їх авторів і не пізніше 20 числа після закінчення кожного місяця:

- перерахувати на поточний рахунок ДО УААСП (позивача) авторську винагороду, визначену в п. 2.4 Договору (п.п. 2.5.1 п. 2.5 Договору);

- надати ДО УААСП безпосередньо або через представника Звіт про публічно виконані твори (далі - звіт) за формою, наведеною у Додатку 1 до Договору, та в електронному вигляді за адресою (звіт подається в файлі формату Excel) (п.п. 2.5.2 п. 2.5 Договору);

- надати ДО УААСП належним чином завірені копії документів бухгалтерської звітності з відміткою державного органу статистики, державної податкової служби) про прийняття за відповідний звітний період згідно з Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України № 87 від 31.03.1999 р. (п.п. 2.5.3 п. 2.5 Договору);

- надіслати ДО УААСП належним чином заповнений та підписаний Акт про виплату авторської винагороди в 2-ох примірниках за формою, наведеною у Додатку 2 до Договору, який після перевірки зазначеної в ньому інформації щодо перерахування коштів підписується ДО УААСП, після чого один примірник повертається користувачу (п.п. 2.5.4 п. 2.5 Договору).

Пунктом 2.6 Договору сторони узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання користувачем (відповідачем) п. 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4, 2.9, 3.3 Договору, користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП (позивачу) штраф у розмірі 500 (п'ятсот) грн. за кожне порушення кожного пункту. Сплата штрафу не звільняє користувача від обов'язку сплати авторської винагороди (роялті) і (або) надання Звіту. У разі затримки платежів, користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день затримки (п. 2.6 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору встановлено, що останній набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31.12.2013 року, при цьому, всі зобов'язання відповідача, що виникли під час дії Договору, залишаються в силі до повного їх виконання. Водночас, дія даного Договору автоматично продовжується на один рік з підвищенням мінімальної суми авторської винагороди, зазначеної в п. 2.4 даного Договору, на середньорічний індекс інфляції за попередній рік і так щороку, якщо жодна зі сторін не заперечить про це в письмовій формі за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії Договору (п. 5.2.).

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідач лише частково сплатив авторську винагороду за публічне виконання творів на підставі Договору за три календарні квартали в загальній сумі 3402,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4 від 21.01.2014, № 9 від 28.05.2014. Враховуючи здійснену відповідачем часткову оплату, позивач визначив заборгованість відповідача з оплати авторської винагороди на підставі Договору в загальній сумі 9705,98 грн. за період з 15.05.2013 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 31.12.2015.

При цьому позивач звернув увагу суду на наявність описки у п. 2.5 Договору. Зокрема, виходячи зі змісту п. 2.4 Договору, користувач (відповідач) зобов'язався сплачувати суму авторської винагороди (роялті) за кожен календарний квартал, а відповідно до п. 2.5 Договору - перерахувати на поточний рахунок ДО УААСП (позивача) авторську винагороду, визначену в п. 2.4 Договору, не пізніше 20 числа після закінчення кожного місяця. Тож, зважаючи на зміст п. 2.4 Договору зрозуміло, що користувач (відповідач) зобов'язався сплачувати суму авторської винагороди (роялті) не пізніше 20 числа місяця, що слідує за кожним календарним кварталом, у якому виникає зобов'язання з оплати авторської винагороди (роялті).

Позивач також зазначив, що відповідач не виконав обов'язки, покладені на нього пунктами 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4 Договору, що відповідно до п. 2.6 Договору є підставою для стягнення з останнього на користь позивача штрафу в загальній сумі 1500,00 грн. (по 500,00 грн. за порушення кожного з пунктів 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4 Договору).

Крім того, з огляду на невиконання відповідачем умов Договору, позивач вказав на наявність підстав для нарахування відповідачу 1667,48 грн. пені відповідно до п. 2.6 Договору та 252,44 грн. 3% річних, 2292,96 грн. інфляційних нарахувань відповідно до ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 9705,98 грн. суми авторської винагороди, 1500,00 грн. штрафу, 1667,48 грн. пені, 252,44 грн. 3% річних та 2292,96 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач у судові засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників позивача, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та зміст п. 5.2 Договору, суд дійшов висновку, що станом на час розгляду спору по суті наведений договір є укладеним та чинним, докази протилежного сторонами суду не надані.

Згідно із ст. 14 Цивільного Кодексу України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

По матеріалах справи судом встановлено, що відповідно до умов п. 2.4. Договору сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується відповідачем за надання невиключного права на публічне сповіщення творів з репертуару ДП УААСП становить 1 (один) відсоток від доходів користувача при безкоштовному вході, але не менше, ніж 1134,00 (одна тисяча сто тридцять чотири) гри. 00 коп. за один календарний квартал.

Зважаючи на зміст пунктів 2.4, 2.5 Договору та надані позивачем пояснення, суд дійшов висновку, що відповідач мав сплачувати суму авторської винагороди (роялті) не пізніше 20 числа місяця, що слідує за кожним календарним кварталом, у якому виникає зобов'язання з оплати авторської винагороди (роялті).

Проте, відповідачем було порушено зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати авторської винагороди за публічне виконання творів на підставі Договору, що підтверджується матеріалами справи.

Розрахунок суми авторської винагороди, належної до виплати відповідачем на підставі Договору, позивачем здійснено виходячи з мінімальної суми авторської винагороди, передбаченої п. 2.4 Договору (1134,00 грн.), з урахуванням її підвищенням на середньорічний індекс інфляції за попередній рік, як це передбачено п. 5.2 Договору.

При розрахунку суми авторської винагороди, належної до виплати на підставі Договору, позивачем враховано здійснену відповідачем оплату авторської винагороди за три календарні квартали в загальній сумі 3402,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4 від 21.01.2014, № 9 від 28.05.2014.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що позивач вірно визначив період заборгованості та суму авторської винагороди, належної до виплати відповідачем за цей період, а саме: 9705,98 грн. за період з 15.05.2013 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 31.12.2015 (розрахунок суми заборгованості з оплати авторської винагороди наведений позивачем у позовній заяві).

Відповідач належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог щодо стягнення заборгованості з оплати авторської винагороди за Договором суду не надав.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати авторської винагороди в сумі 9705,98 грн. за період з 15.05.2013 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 31.12.2015 є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1500,00 грн. штрафу за невиконання п.п. 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4 Договору та 1667,48 грн. пені.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 2.6 Договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем п. 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4, 2.9, 3.3 Договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 500 (п'ятсот) грн. за кожне порушення кожного пункту, а в разі затримки платежів, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день затримки

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Згідно з п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - постанова Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14), з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, розрахунок якої здійснено позивачем окремо по кожному календарному кварталу, починаючи з 22.07.2013 (за ІІ квартал 2013 року), враховуючи шестимісячний термін нарахування пені та подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у спірний період, суд дійшов висновку, що сума пені розрахована позивачем вірно відповідно до умов Договору та не суперечить нормам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню повністю в сумі 1667,48 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення штрафу в розмірі 1500,00 грн. суд зазначає наступне.

Судом встановлено порушення відповідачем умов укладеного між сторонами Договору, зокрема, пунктів 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4 Договору, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи дані порушення, беручи до уваги положення пункту п. 2.6 Договору, вимога позивача про стягнення 1500,00 грн. (по 500,00 грн. за порушення кожного з пунктів 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4 Договору) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 252,44 грн. 3 % річних та 2292,96 грн. інфляційних нарахувань за загальний період з 22.07.2013 по 08.02.2016 (розрахунки наведені позивачем у позовній заяві), суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми 3% річних за загальний період з 22.07.2013 по 08.02.2016, окремо по кожному календарному кварталу, в якому існувала спірна заборгованість, суд дійшов висновку, що сума 3% річних розрахована позивачем відповідно до умов Договору та не суперечить нормам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню повністю в сумі 252,44 грн.

Здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних нарахувань за загальний період з 22.07.2013 по 08.02.2016, окремо по кожному календарному кварталу, в якому існувала спірна заборгованість, суд зазначає, що сума інфляційних нарахувань за вказаний період становить 2392,10 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично позивачем заявлена до стягнення сума інфляційних нарахувань в розмірі 2292,96 грн., а клопотання в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні позивачем не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань. Тому вимоги позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань за загальний період з 22.07.2013 по 08.02.2016 визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 2292,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог повністю, судовий збір в сумі 1378,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Лаб Україна" (03169, м. Київ, вул. Радянська, буд. 17-А, кв. 1; ідентифікаційний код 37118223) на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 41, літера А, офісне прим. 1, 2, 3; ідентифікаційний код 31025266) 9705,98 грн. (дев'ять тисяч сімсот п'ять гривень 98 коп.) авторської винагороди; 1667,48 грн. (одну тисячу шістсот шістдесят сім гривень 48 коп.) пені, 1500,00 грн. (одну тисячу п'ятсот гривень 00 коп.) штрафу, 252,44 грн. (двісті п'ятдесят дві гривні 44 коп.) 3% річних; 2292,96 грн. (дві тисячі двісті дев'яносто дві гривні 96 коп.) інфляційних нарахувань, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.04.2016

Суддя Гумега О.В.