ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Справа № 910/10296/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівДемидової А.М., Кролевець О.А.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 26.10.2015
у справі№ 910/10296/15 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю "М.М.Д." ОСОБА_5
простягнення 500 484,36 грн
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Лавриненко К.Л., дов. № 644 від 21.03.2016

- відповідача: Верхотуров О.О., дов. № 1 від 14.03.2016

- третьої особи: не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі №910/10296/15 (суддя Чебикіна С.О.) було задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.М.Д.", стягнуто з ТОВ "М.М.Д." на користь ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" 476 000,00 грн заборгованості по кредиту, 23 379,43 грн заборгованості за відсотками по кредиту, 448,20 грн пені за несвоєчасну сплату процентів, 3% річних у розмірі 51,16 грн, 605,57 грн інфляційних збитків.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 (у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Синиці О.Ф., Шевченка Е.О.) скасовано рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі №910/10296/15, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятою у даній справі постановою суду апеляційної інстанції, ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 572, 589, 599, 606 Цивільного кодексу України, ст.ст. 26, 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст.ст. 26, 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.ст. 43, 82 ГПК України, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2015 у справі № 910/10296/15 залишити без змін.

07.04.2016 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, від третьої особи - письмові пояснення, вважають доводи касаційної скарги необґрунтованими, просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 10.04.2007 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", як кредитодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росток-СД", як позичальником, був укладений кредитний договір № 28 з наступними змінами та доповненнями до нього, за умовами п. 1.1 якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину договору, кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом в сумі 476 000,00 грн.

Згідно з п. 2.7.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди №6 від 06.04.2010) проценти, нараховані за місяць відповідно до п. 2.6 цього договору позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця, не пізніше 15 календарного місяця наступного за тим, за який вони нараховані.

У п. 2.10 кредитного договору (в редакції додаткової угоди № 4 18.06.2009) встановлено право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості у повному обсязі в разі наявності простроченої протягом більше п'яти банківських днів заборгованості за траншами/кредитом, нарахованими процентами та комісіями, передбаченими договором

Додатковою угодою № 4 від 18.06.2009 сторони домовились здійснити заміну позичальника - ТОВ "Росток-СД" шляхом переведення боргу на нового боржника - ТОВ "М.М.Д." та визначили новий термін остаточного повернення кредиту до 18 березня 2010 року включно.

Договором № 9 від 30.03.2011 про внесення змін до кредитного договору №28 від 10.04.2007 сторони погодили процентну ставку за користування кредитом на рівні 17,75%, а договором про внесення змін № 14 від 20.06.2014 сторони домовились визначити термін остаточного повернення кредиту - 19 червня 2015 року включно.

Також судами встановлено, що меморіальними ордерами банку та виписками по особовому рахунку ТОВ "Росток-СД" за період з 10.04.2007 по 29.05.2009 підтверджується факт надання банком позичальнику кредитних коштів в загальній сумі 476 000,00 грн, однак позичальник належним чином не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим з грудня місяця 2014 року у ТОВ "М.М.Д." існує прострочена заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

30.03.2011 між банком, як заставодержателем, та громадянином України - ОСОБА_5, як заставодавцем, був укладений договір застави майнових прав № 28-З-2011, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №28 від 10.04.2007 заставодавець надав заставодержателю в заставу майнові права, які полягають в праві вимоги на грошові кошти в сумі 500000,00 грн, що знаходяться на вкладному рахунку, відкритому у ПАТ "ВіЕйБі Банк", та належить заставодавцю на підставі договору банківського вкладу "строковий" № 218637/2011 (в національній валюті України) від 30.03.2011, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та заставодавцем.

Згідно з п. 4.3 договору застави майнових прав здійснюючи позасудове звернення стягнення та реалізацію майнових прав, що є предметом застави, заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави такими способами на свій вибір: звернути стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом прийняття у власність відступлених майнових прав в порядку, передбаченому чинним законодавством про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, цим договором та договором відступлення права вимоги (п.4.3.1), на підставі ст.1071 Цивільного кодексу України банк має право здійснити договірне списання грошових коштів, розміщених на вкладному рахунку заставодавця відповідно до договору банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків на свою користь та направити зазначені грошові кошти на погашення зобов'язань та витрат, передбачених п.1.1 цього договору застави. Заставодавець цим доручає заставодержателю здійснювати зазначене договірне списання грошових коштів зокрема з вкладного рахунку заставодавця, відкритому у ПАТ "ВіЕйБі Банк" (п.4.3.2).

Також 30.03.2011 за договором про відступлення права вимоги № 28-У-2011 (з відкладальною обставиною) громадянин України - ОСОБА_5 (кредитор), керуючись ст.ст. 212, 512-519 Цивільного кодексу України відступив ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (новий кредитор), право вимоги (з відкладальною обставиною) на грошові кошти у сумі 500000,00 грн за договором банківського вкладу "строковий" №218637/2011 (в національній валюті України) від 30.03.2011.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 договору про відступлення права вимоги відкладальною обставиною в розумінні цього договору є невиконання ТОВ "М.М.Д." зобов'язань по кредитному договору №28 від 10.04.2007 та/або заставодавцем за договором застави майнових прав №28-З-2011 від 30.03.2011. З моменту настання відкладальної обставини, зазначеної в п. 1.2 договору відступлення права вимоги, до нового кредитора переходить право вимоги, що належить кредитору, визначене в п.1.1 цього договору.

20.02.2015 банком у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "М.М.Д." зобов'язань за кредитним договором № 28 від 10.04.2007 зі сплати процентів на адресу позичальника направлено вимогу за вих. №31/1-2208 від 19.02.2015 про погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 500 484,36 грн, у тому числі: 476 000,00 грн заборгованість за кредитом, 23 379,43 грн заборгованість за процентами, 448,20 грн пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 51,16 грн заборгованості по 3% річних, 609,57 грн інфляційних збитків за несвоєчасну сплату відсотків.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 123 з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ "ВіЕйБі Банк", а постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 відкликано банківську ліцензію ПАТ "ВіЕйБі Банк" та розпочато процедуру ліквідації, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент настання прострочення сплати процентів за кредитним договором №28 від 10.04.2007 (а саме 16.12.2014) задоволення вимог банку за рахунок заставленого майна не було можливим, оскільки можливість списання депозитних коштів з рахунків поза межами ліквідаційної процедури не передбачена чинним законодавством і не входить до сфери повноважень уповноваженої особи Фонду.

Суд апеляційної інстанції не погодився з такими висновками суду першої інстанції з тих підстав, що у зв'язку з невиконанням ТОВ "М.М.Д.", як позичальником, зобов'язань за кредитним договором № 28 від 10.04.2007 до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" на підставі договору застави майнових прав № 28-З-2011 від 30.03.2011 та договору про відступлення права вимоги № 28-У-2011 від 30.03.2011 (з відкладальною обставиною) перейшло право вимоги за договором банківського вкладу № 218637/2011 від 30.03.2011, внаслідок чого зобов'язання за договором банківського вкладу №218637/2011 від 30.03.2011 припинилося шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі, що свідчить про фактичну реалізацію права звернення стягнення на предмет застави шляхом задоволення вимог банку за кредитним договором № 28 від 10.04.2007 за рахунок майнових прав на грошові кошти за договором банківського вкладу №218637/2011 від 30.03.2011.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

При заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права (ч. 1 ст. 23 Закону України "Про заставу").

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. На підставі ст. 606 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Враховуючи те, що відповідно до умов договору застави майнових прав № 28-З-2011 від 30.03.2011 та договору про відступлення права вимоги № 28-У-2011 від 30.03.2011 з настанням відкладальної обставини - невиконання ТОВ "М.М.Д." зобов'язань за кредитним договором №28 від 10.04.2007, до ПАТ "ВіЕйБі Банк", як нового кредитора, перейшло право вимоги, що належало заставодавцю - ОСОБА_5, на грошові кошти у сумі 500000,00 грн за договором банківського вкладу №218637/2011 від 30.03.2011, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що зобов'язання за договором банківського вкладу припинилося поєднанням боржника і кредитора в одній особі відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про погашення заборгованості ТОВ "М.М.Д." за кредитним договором № 28 від 10.04.2007 шляхом набуття ПАТ "ВіЕйБі Банк" права вимоги на грошові кошти за договором банківського вкладу №218637/2011 від 30.03.2011, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ "М.М.Д." на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості за кредитним договором № 28 від 10.04.2007.

Колегія суддів касаційної інстанції відхиляє посилання скаржника на ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, чинній на момент настання відкладальної обставини згідно з умовами договору про відступлення права вимоги № 28-У-2011 від 30.03.2011, не містила обмежень відносно припинення зобов'язань поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у справі № 910/10296/15.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2015 у справі № 910/10296/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я А.М. Демидова

С у д д я О.А. Кролевець