РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/700/16

За позовом Комунального підприємства "Грушківське" Солом'янської районної в місті

Києві державної адміністрації

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний концерн "Центр комунального сервісу"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

про повернення надмірно сплачених коштів

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Горох О.М. (в.о. директора)

від відповідача: Гаркавенко С.В. (довіреність № 91/2015/11/11-3 від 11.11.2015)

від третьої особи 1: Лєгостаєв І.В. (довіреність Д-25 від 13.02.2016)

від третьої особи 2: Науменко С.В. (довіреність № 05-65 від 05.01.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (відповідач) про стягнення суми основного боргу з урахуванням 3% річних у розмірі 185200,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 01.05.2014 по 01.07.2014 за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 відповідачем було нараховано 17675,14 грн., в той час як, споживачами сплачено 196337,71 грн., у зв'язку із чим, у позивача за вказаний період виникла передплата у розмірі 180677,88 грн. Зазначена сума переплати за твердженням позивача підлягає поверненню відповідачем. Позивач, посилаючись на положення ст. 625, ст. 536 ЦК України здійснив нарахування 3% річних у розмірі 4522,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 910/700/16, розгляд справи призначено на 09.02.2016.

08.02.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

09.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.02.2016 представники сторін не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 відкладено розгляд справи №910/700/16 на 03.03.2016.

03.03.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

В судове засідання 03.03.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача надав суду пояснення по суті позовних вимог, підтримав вимоги з підстав викладених в позові.

Представник відповідача пояснень та відзиву на позов не надав та у зв'язку із необхідністю ознайомлення з матеріалами справи, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 03.03.2016 оголошено перерву до 17.03.2016.

11.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Комунального концерну "Центр комунального сервісу", Київської міської ради.

14.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі та клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

15.03.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позов, відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, позивач не є належним позивачем у справі у відповідності до рішення Київської міської ради №270/270 від 09.10.2014 та рішення Київської міської ради №467/1331 від 14.05.2015, яким створено Комунальний концерн "Центр комунального сервісу". Також, відповідачем зазначено, що суми оплат, які відображені у формах №5.1 з КП ГІОЦ, що надані позивачем не співпадають із оплатами, відображеними в розрахунку до позовної заяви.

16.03.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшов розрахунок 3% річних.

Представник відповідача надав в судовому засіданні 17.03.2016 суду пояснення щодо поданих через відділ діловодства суду клопотань про залучення до участі у справі третіх осіб, просив суд залучити до участі у справі Комунальний концерн "Центр комунального сервісу", Київську міську раду, Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр", як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, надав пояснення щодо підстав необхідності їх залучення та просив суд задовольнити заявлені клопотання.

Представник відповідача заперечив щодо залучення Київської міської ради.

В судовому засіданні, у відповідності до ст. 27 ГПК України, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі КК "Центр комунального сервісу", КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр" як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення Київської міської ради як третьої особи.

Також, в судовому засіданні 17.03.2016 сторонами заявлено клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/700/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/700/16 на 15 днів, залучено до участі у справі третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний концерн "Центр комунального сервісу" та третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр", розгляд справи № 910/700/16 відкладено на 04.04.2016.

31.03.2016 через відділ діловодства суду від позивача на виконання вимог суду надійшли письмові пояснення на документи по справі.

01.04.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких Комунальним концерном "Центр комунального сервісу" зазначено, що згідно із присів ст. 120, ст. 123 ГК України, Комунальне підприємство "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації є самостійною юридичною особою, яка правомочна виступати позивачем у даній справі.

01.04.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення по справі, згідно із якими КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр" зазначило, що підприємство перебуває у договірних відносинах з КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Солом'янського району у м. Києві" на підставі договору №1847 про надання послуг від 02.01.2009. Відповідно до вказаного договору третя особа 2 здійснює на транзитному розподільчому рахунку КП ГІОЦ приймання, облік та обробку платежів споживачів житлово-комунальних послуг із наступним розщепленням платежів на складові по видам житлово-комунальних послуг та перераховує вказані кошти на рахунки виробників та виконавців житлово-комунальних, вказаних у дислокації до договору. Так, у дислокації до договору КП "Грушківське" вказано ПАТ "Київенерго" як виконавця послуг з постачання теплової енергії для опалення та підігріву води, зокрема за договором №8614035 (адреси: Чугуївський провулок, 13А, 19А, 10, 12, 15, 17, 13), на поточний рахунок якого третьою особою направлялись кошти споживачів, що проживають у будинках, які перебувають на балансі з КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Солом'янського району у м. Києві". Також, до вказаних пояснень третьою особою долучено статистично-аналітичну інформацію про зарахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ "Київенерго" за опалення та підігрів води, від розщеплення оплат мешканців, що обслуговуються КП "Грушківське" у період з 01.05.2015 по 30.06.2015, в тому числі, за договором №8614035.

Представник позивача в судовому засіданні 04.04.2016 надав пояснення по справі, надав суду оригінали документів для огляду та копії додатків до договору для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача витребуваних ухвалою суду від 17.03.2016 документів не надав та заявив усне клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Обґрунтовуючи заявлене клопотання представник відповідача посилався на те, що йому необхідно більше часу для надання доказів у спростування обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про колегіальний розгляд справи, суд відхилив його, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 15 "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010, справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних.

Згідно із ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Однак, суд зазначає, що питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом із урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

З огляду на обставини справи, спірні матеріально-правові відносини, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що категорія даного спору, а також його обставини, не зумовлюють істотної складності справи, у зв'язку із чим, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи.

Суд також зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Подача клопотань, спрямованих на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Водночас, представник відповідача 09.02.2016 через канцелярію суду та в судовому засіданні 03.03.2016 заявляв клопотання про відкладення розгляду справи. Також, в судовому засіданні 17.03.2016 суд зобов'язав представника відповідача надати контррозрахунок та докази в обґрунтування відзиву щодо правомірності отримання сплачених коштів згідно договору №861435 від 28.10.2010. Витребуваних судом документів відповідачем надано не було. Натомість, представник відповідача у судовому не зазначив, які саме докази можуть бути надані в підтвердження заперечень на заявлені позивачем вимоги, які обставини та розмір боргу спростовуватимуть такі докази, а лише посилався на ймовірне подання документів та на можливе зарахування зустрічних однорідних вимог із позивачем. Не надано представником відповідача і документів, в підтвердження своїх посилань на звернення до відповідних підрозділів ПАТ "Київенерго" щодо надання відомостей про розмір платежів, які надійшли від позивача.

Представник третьої особи 1 надав пояснення по справі та зазначив, що КП "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації є самостійною юридичною особою, яка правомочна виступати позивачем у даній справі.

Представник третьої особи 2 зазначив, що не має можливості надати відомості про суть договірних стосунків між позивачем та відповідачем, відомості про договори, укладені між позивачем та відповідачем та інформацію про обсяг послуг, наданих відповідачем у спірний період часу позивачеві. Проте, вказав, що третя особа 2 здійснювала приймання, облік, обробку, розщеплення платежів та перерахування таких коштів на рахунки виробників та виконавців житлово-комунальних, зокрема, ПАТ "Київенерго" за договором №8614035, в тому числі, й спірної суми.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, оскільки, представником відповідача не підтверджено можливості надання доказів по справі, в судовому засіданні 04.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2010 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (відповідно до Статуту ПАТ "Київенерго" змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Київенерго") в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (постачальник, відповідач) та Комунальним підприємством "Грушківське" (споживач, позивач) укладений договір №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до пункту 2.2.1 договору, постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до додатків №6, №7 до договору постачання теплової енергії у вигляді гарячої води та для гарячого водопостачання за договором №8614035 здійснювалось за адресами Чугуївський провулок, 13А, 13).

Постачальник, у відповідності до п. 2.2.2. договору зобов'язаний щомісячно оформляти для споживача величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в Гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період ( місяць); рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; акт звіряння розрахунків; податкові накладні (платнику податку); акт приймання-передавання товарної продукції.

Згідно із пунктом 2.3.1 договору, споживач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Пунктом 2.3.5. договору передбачено, що споживач зобов'язується забезпечити своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або транзитний рахунок Головного інформаційного обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію.

Згідно із договором за період з 01.05.2014 року по 01.07.2014 року за постачання теплової енергії відповідачем було нараховано 17675,14грн., проте, як вказує позивач, за вказаний період у КП "Грушківське" за договором виникла переплата в розмірі 180 677,88 грн.

Позивач звернувся до відповідача із претензією вих. №99/48 від 21.01.2015 про повернення надмірно сплачених коштів на загальну суму 10837684,20 грн., в тому числі за договором № 8614035 від 28.10.2010.

Відповідач у листі вих. №93/12/1009 від 20.02.2015 повідомив, що у зв'язку із проведенням реформи в сфері житлово-комунального господарства у місті Києві, відповідач позбавлений можливості здійснити повернення позивачу коштів у розмірі 10837684,20 грн.

10.11.2015 сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором № 8614035 станом на 01.11.2015, згідно із яким сума надмірно сплачених коштів становить 180 677,88 грн.

Оскільки, вимоги позивача задоволені не були, останній звернувся до суду з позовом про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 180677,88 грн. та стягнення на підставі ст. 625, ст. 536 ЦК України 3% річних у розмірі 4522,28 грн., нарахованих за період з 01.06.2014 по 01.10.2015.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між сторонами виникли правові відносини за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" № 2633-IV від 02.06.2005, теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Спір у даній справі виник внаслідок наявності у період з 01.05.2014 року по 01.07.2014 року надмірно сплачених коштів за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 у розмірі 180 677,88 грн., у зв'язку із чим, позивач посилаючись на положення ст. ст. 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", ст. 599, ст. 1212 ЦК України, ст. 193 ГК України, вказує, що зазначена сума підлягає поверненню відповідачем позивачу.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", споживач теплової енергії має право на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

В свою чергу, теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані, згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання", здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З наявних у матеріалах справи актів приймання-передавання товарної продукції №05/2014-8614035 від 31.05.2014, №06/2014-8614035 від 30.06.2014, №07/2014-8614035 від 31.07.2014 вбачається, що відповідачем було здійснено нарахування за поставлену продукцію (теплову енергію) за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 у розмірі 11945,35 грн. за травень 2014 року, у розмірі 4930,18 грн. за червень 2014 року та у розмірі 799,61 грн. за липень 2014 року.

В підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надані Акти звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором №8614035 у період з грудня 2013 року по листопад 2015 року.

Дослідивши зазначені Акти звірки взаєморозрахунків судом було встановлено наступне:

З Акту від 30.04.2014 вбачається, що заборгованість позивача за теплову енергію на 01.04.2014 становила 34251,67 грн.; спожито теплової енергії на суму 18721,91 грн.; сплачено відповідачу - 54988,89 грн.; розмір надлишку (переплати) - 2015,31 грн.

Згідно із Актом від 10.06.2014, розмір спожитої теплової енергії становить 11945,35 грн.; сплачено відповідачу - 40522,91 грн.; розмір надлишку (переплати) - 30592,87 грн.

Відповідно до Акту від 30.06.2014, розмір спожитої теплової енергії становить 4930,18 грн.; сплачено відповідачу - 71541,60 грн., з яких 36315,18 грн. - кошти по субсидіях за спожиту теплову енергію у червні 2014 року; розмір надлишку (переплати) - 97204,29 грн.

В Акті від 18.08.2014 відображено, що розмір спожитої теплової енергії становить 799,61 грн.; сплачено відповідачу - 31532,11 грн.; розмір надлишку (переплати) - 127936,79 грн.

В Акті від 31.08.2014 сторони визначили, що розмір спожитої теплової енергії становить 0,00 грн.; сплачено відповідачу - 79804,99 грн., з яких 61384,12 грн. - кошти по субсидіях за спожиту теплову енергію у серпні 2014 року; розмір надлишку (переплати) - 207741,78 грн., з урахуванням попередніх оплат.

За Актом від 30.09.2014 розмір спожитої теплової енергії становить 0,00 грн.; сплачено відповідачу - 1235,89 грн.; розмір надлишку (переплати) - 208977,67 грн., з урахуванням попередніх оплат.

Як вбачається з Акту від 31.12.2014 відповідачем здійснено вирахування у розмірі 28481,71 грн., у зв'язку із чим, розмір надлишку (переплати) - 180495,96 грн.

З урахуванням зарахованих коштів по субсидіях за спожиту теплову енергію у лютому 2015 року та сплаченої відповідачу суми коштів у розмірі 156,57 грн., розмір надлишку (переплати) згідно із актами від 28.02.2015 та 31.03.2015 становить 180677,88 грн.

Факт перерахування відповідачу коштів по субсидіях за спожиту теплову енергію у червні 2014 року у розмірі 36315,18 грн., у серпні 2014 року у розмірі 61384,12 грн., у лютому 2015 року у розмірі 25,35 грн. підтверджується листом Управління праці та соціального захисту населення Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вих. №260-6644/33 від 29.12.2014, переліками організацій Солом'янського району м. Києва, яким перераховано кошти по субсидіях за спожиту теплову енергію в ПАТ "Київенерго" р.№111 від 10.06.2014, р.№161 від 08.08.2014, р.№35 від 16.02.2016, довідками про фінансування пільг та субсидій по КП "Грушківське" та актами звірки розрахунків за теплову енергію по наданих населенню субсидіях станом на 01.07.2014, 01.09.2014, 01.01.2015, 01.03.2015.

У відповідності до договору №8614035 від 28.10.2010 сторони погодили, що відповідач зобов'язаний щомісячно оформляти для позивача акт звіряння розрахунків.

Зі змісту договору вбачається, що відповідні акти звіряння розрахунків є первинними документами, що підтверджують нараховану вартість послуг та здійснені позивачем оплати.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що сума надмірно сплачених коштів за договором №8614035 у розмірі 180677,88 грн. підтверджена сторонами в Актах від 30.04.2015, від 30.06.2015, від 31.08.2015, від 30.09.2015, в Актах звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.08.2015, 01.11.2015 та 01.02.2016.

Акти звірки взаєморозрахунків за теплову енергію за договором №8614035 у період з грудня 2013 року по листопад 2015 року та акти звіряння розрахунків за теплову енергію станом на 01.08.2015, 01.11.2015 та 01.02.2016, які складені, підписані позивачем і відповідачем та засвідчені печатками підприємств, прийняті судом як належні та допустимі докази, що підтверджують факт наявності надмірно сплачених позивачем коштів за договором №8614035 у розмірі 180677,88 грн.

Відповідачем не надано суду жодних доказів у спростування відображених в актах звірки взаєморозрахунків відомостей та сум надмірно сплачених коштів за договором.

Також, під час розгляду справи позивачем в підтвердження здійснення оплат за №8614035 від 28.10.2010 було надано відомості розщеплення оплат (форма 5.1. КП "ГІОЦ") за травень - вересень 2014 року та за березень 2015 року.

Судом враховано, що у наданих позивачем зведених відомостях розщеплення оплат (форма 5.1. КП "ГІОЦ") було зазначено суми оплат, які не у повній мірі відповідають сумам, що відображені сторонами в актах звіряння, а саме:

сума зарахованих на рахунок відповідача коштів, сплачених за договором №8614035 від 28.10.2010 в травні 2014 року становила 40552,89 грн., в той час, як в акті від 10.06.2014 визначено 40522,91 грн.

в червні 2014 року - 35226,43 грн., а в акті від 30.06.2014 за вирахуванням суми субсидії сума оплати становить 35226,42 грн.

в липні 2014 року - 31532,09 грн., а в акті від 18.08.2014 - 31532,11 грн.,

в серпні 2014 року - 18420,86 грн., а в акті від 31.08.2014 за вирахуванням суми субсидії сума оплати становить 18420,87 грн.

Оскільки, акти звірки взаєморозрахунків складались та підписувались сторонами після документальної перевірки вартості поставленої теплової енергії за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010, перевірки розміру коштів, які надійшли на рахунок відповідача за вказаним договором та розміру перерахованих відповідачу сум субсидій, суд приймає погоджені сторонами відомості, що відображені в актах звірки взаєморозрахунків та відповідні суми вартості послуг і зарахованих на рахунок ПАТ "Київенерго" оплат та пільг. Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за договором становить 180677,88 грн.

Враховуючи вищевстановлені обставини суд дійшов висновку, що наявність надмірно сплачених коштів за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 та їх розмір документально підтверджений та відповідачем у відповідності до ст. 33, ст. 34 ГПК України належними і допустимими доказами не спростований. Власного розрахунку відповідачем надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із претензією вих. №99/48 від 21.01.2015 про повернення надмірно сплачених коштів на загальну суму 10837684,20 грн., в тому числі, за договором № 8614035 від 28.10.2010.

У відповідь на вимогу позивача, відповідач листом вих. №93/12/1009 від 20.02.2015 повідомив, що у зв'язку із проведенням реформи в сфері житлово-комунального господарства у місті Києві, відповідач позбавлений можливості здійснити повернення грошових коштів у розмірі 10837684,20 грн.

З огляду на вищенаведене, оскільки сума надмірно сплачених коштів у розмірі 180677,88 грн. підтверджена матеріалами справи, доводи позивача відповідачем не спростовані та згідно пред'явленої позивачем вимоги (вих. № №99/48 від 21.01.2015) відповідач коштів не повернув, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача у цій частині.

З приводу посилань позивача в обґрунтування позовних вимог на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З приписів статті 1212 ЦК України випливає, що такий вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, укладений між сторонами договір №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010 є достатньою та належною правовою підставою отримання відповідачем спірної суми. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

За таких обставин, у разі виникнення спору стосовно набуття майна (отримання грошей) або його (їх) збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі і щодо зобов'язання повернути майно (кошти) потерпілому.

Зазначена правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012.

Дія договору встановлена сторонами до 28.05.2011 та у відповідності до п. 4.3. договору, останній вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення. Як зазначено позивачем, договір припинив свою дію 01.05.2015. Однак, доказів в підтвердження даних обставин сторонами не надано, а оплати були здійснені до 01.05.2015.

З огляду на те, що між сторонами у справі було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за надані послуги за договором і такі кошти набуті за наявності правових підстав, то надмірно сплачена сума за договором не може бути витребувана згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставне збереження.

Відтак, у даному випадку має місце невірне застосування позивачем норм права (застосування законодавства), що при оцінці судом всіх підстав, з яких заявлено дану вимогу на розгляд суду, має бути враховано.

Разом з тим, враховуючи вищевстановлені судом обставини, оскільки, матеріалами справи підтверджено розмір надмірно сплачених коштів за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010, заявлені позивачем вимоги про стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 180677,88 грн. визнані судом обґрунтованими, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 180677,88 грн. підлягають задоволенню.

Посилання представника відповідача на те, що відповідно до дислокації до договору №1847 про надання послуг від 02.01.2009, укладеного між КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр" та КП "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Солом'янського району у м. Києві" вказано будинки за адресами: Чугуївський провулок, 13А, 19А, 10, 12, 15, 17, 13, в які ПАТ "Київенерго" здійснює надання послуг за договором, в той час, як за договором №8614035 постачання теплової енергії здійснювалось лише за адресами Чугуївський провулок, 13А, 13, не спростовують обставин викладених у позові, оскільки, у дислокації було визначено, що постачання за відповідними адресами здійснюється на підставі договору №8614035, за яким розмір надмірно сплачених коштів документально доведений, а документи, які б свідчили про те, що оплата здійснювалась окремо за кожним будинком, а не за договором в загальному, у суду відсутні. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що сума 180677,88 грн. сплачена за договором №8614035 не являється надмірно сплаченими коштами та відноситься до суми нарахованих коштів за надані послуги по іншим будинкам.

Доводи відповідача про те, що КП "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації не є належним позивачем у справі, визнаються судом безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до рішення Київської міської ради №467/1331 від 14.05.2015 створено Комунальний концерн "Центр комунального сервісу", до складу якого ввійшло Комунальне підприємство "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно із ч. 5 ст. 120 Господарського кодексу України, концерном визнається статутне об'єднання підприємств, а також інших організацій, на основі їх фінансової залежності від одного або групи учасників об'єднання, з централізацією функцій науково-технічного і виробничого розвитку, інвестиційної, фінансової, зовнішньоекономічної та іншої діяльності. Учасники концерну наділяють його частиною своїх повноважень, у тому числі правом представляти їх інтереси у відносинах з органами влади, іншими підприємствами та організаціями. Учасники концерну не можуть бути одночасно учасниками іншого концерну.

Частиною 1 статті 121 Господарського кодексу України визначено, що підприємства - учасники об'єднання підприємств зберігають статус юридичної особи незалежно від організаційно-правової форми об'єднання, і на них поширюються положення цього Кодексу та інших законів щодо регулювання діяльності підприємств.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 Господарського кодексу України, об'єднання підприємств не відповідає за зобов'язаннями його учасників, а підприємства-учасники не відповідають за зобов'язаннями об'єднання, якщо інше не передбачено установчим договором або статутом об'єднання.

Згідно із Статутом КП "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, підприємство є самостійним господарюючим суб'єктом та відповідає за своїми зобов'язаннями відповідно до чинного законодавства України.

Враховуючи вищенаведені положення Господарського кодексу України, Статуту КП "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та оскільки, спірні правовідносини виникли за договором №8614035 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 28.10.2010, стороною якого є позивач у справі, то Комунальне підприємство "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві, є самостійною юридичною особою та належним позивачем у даній справі.

Крім того, згідно із рішенням Київської міської ради №270/270 від 09.10.2014, позивача було зобов'язано передати Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у нього на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на його балансі станом на 01 серпня 2014 року, що жодним чином не свідчить про передання позивачем своїх прав та обов'язків за договором вказаному підприємству.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних в сумі 4522,28 грн., заявлених на підставі ст. 625, ст. 536 ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи те, що у даному випадку обов'язок відповідача з повернення суми 180677,88 грн. виник у зв'язку із надмірною оплатою за договором, а не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань за договором, то правові підстави для стягнення 3% річних відсутні, а відтак суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних.

Окрім того, суд зазначає, що у разі коли стаття 536 ЦК України застосовується за прямою вказівкою законодавця як спеціальна міра відповідальності за порушення грошового зобов'язання, то положення статті 625 ЦК України не застосовуються.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи, з огляду на часткову обґрунтованість позову, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" частково у розмірі 180677,88 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем заявлено до стягнення 185200,16 грн., а тому сума судового збору за подання даного позову становить 2778,00 грн.

Згідно із платіжним дорученням №384 від 23.11.2015 позивач сплатив 2780,12 грн., тобто у розмірі більшому, ніж передбачено ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Однак, суд звертає увагу позивача, що положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Враховуючи те, що відповідне клопотання позивачем не заявлено, то повернення судового збору у зв'язку внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, наразі, не здійснюється. Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням у відповідності до положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ) в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, будинок 31, ) на користь Комунального підприємства "Грушківське" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (03124, м. Київ, бульвар Івана Лепсе, будинок 23-а, ) суму надмірно сплачених коштів у розмірі 180677,88 грн., судові витрати у розмірі 2710,17 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 08.04.2016.

Суддя С.О. Турчин