ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р. Справа № 909/1165/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Мельник Г.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Івано-Франківськ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2015р.

у справі № 909/1165/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волнекс», м.Виноградів

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Івано-Франківськ», м.Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в сумі 107 310,00 грн.,

з участю представників :

від скаржника не з»явився

від позивача не з»явився

Відводів складу суду в порядку статті 20 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв»язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Сторони належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, однак повноважних представників в засідання не скерували, в звязку з чим колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі доказами.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2015р. у справі № 909/1165/15 (суддя Грица Ю.А.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Волнекс», м.Виноградів та стягнуто з Товариства з обмеженеою відповідальністю «АВЕ Івано-Франківськ», м.Івано-Франківськ на користь позивача 116 508,38 грн. заборгованості, з яких 107 310,00 грн. основного боргу, 2 768,60 грн. інфляційних втрат, 6 429,78 грн. 3% річних та судовий збір в розмірі 1 747,62 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕ Івано-Франківськ» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки між сторонами по справі, на думку скаржника, не було укладено жодного письмового договору, тому висновок суду про факт його укладення не відповідає дійсним обставинам справи. Як зазначає скаржник, суд першої інстанції повинен був звернути увагу на те, що порядок розрахунків між сторонами є безготівковий і проводиться банківськими установами, а відповідно сплата відповідачем за надані послуги проводилась раніше (передоплата), за які у позивача жодних актів виконаних робіт не має. Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідача про час та місце засідання суду, оскільки скерував ухвалу про відкладення розгляду справи на адресу, за якою він не знаходиться.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

08.02.2016р. до Львівського апеляційного господарського суду поступив відзив на апеляційну скаргу від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Волнекс», в якому він не погоджується із доводами апелянта та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до домовленостей між ТОВ "Волнекс" (позивач, виконавець) та ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ" (відповідач, замовник) позивач взяв на себе зобов'язання надати послуги з проведення капітального ремонту автомобіля MAN TGM, номерний знак НОМЕР_1.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 181 ГК України передбачено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором підряду.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Акт прийому-передачі наданих послуг є тим єдиним документом, що може засвідчити факт надання послуг. Отже, підписаний Акт є підставою для здійснення розрахунку за надані послуги.

Факт виконання позивачем замовлених відповідачем робіт з проведення капітального ремонту автомобіля підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт №13/048 від 29.10.2013, який підписано сторонами та скріплено їхніми печатками. Копію вказаного акту долучено до матеріалів справи.

Таким чином, ТОВ "Волнекс" виконало замовлену ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ" роботу на суму 122 310,00 грн.

Згідно з ч.ч.1,7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В порушення зазначених вимог, ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ" виконувало зобов'язання в частині оплати за виконані роботи неналежним чином, в зв'язку з чим 16.06.2014 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію (від 16.06.2014) на сплату заборгованості.

26.06.2014 відповідачем надіслано позивачу гарантійний лист (вих.№168 від 26.06.2014), в якому просить, в зв'язку з важким економічним становищем, відтермінувати виплату, проте, відповідачем все ж не було погашено наявну заборгованість.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату винесення рішення сума основного боргу за виконану роботу становить 107 310,00 грн.

За змістом частини другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Враховуючи те, що акт приймання-передачі виконаних робіт №13/048 підписано сторонами та скріплено їхніми печатками 29.10.2013, при цьому, замовником було прийнято виконані роботи, претензій щодо якості та строку виконання робіт в останнього не було, тому датою виникнення заборгованості слід вважати 30.11.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долучених до матеріалів справи копії платіжних доручень випливає, що відповідачем здійснювалась часткова оплата за виконані роботи протягом травня-червня 2014 року, проте, з тексту заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач при здійсненні розрахунку суми 3% річних та інфляційних втрат виходив з суми заборгованості, що виникла станом на дату 05.08.2014, зокрема, 107310,00 грн.

Враховуючи те, що заборгованість виникла 30.10.2013 та відповідачем все ж здійснювалась часткова оплата, то при здійсненні розрахунку слід було виходити з тих сум боргу, що існували станом на дати кожної з вчинених відповідачем проплат. Однак, при здійсненні перерахунку судом правильності арифметичних нарахувань у відповідності до ст. 55 ГПК України встановлено, що сума 3% річних та інфляційних втрат перевищує суму, що заявлена позивачем до стягнення.

Беручи до уваги вищенаведене, надані сторонами письмові докази та те, що господарський суд розглядає справу в межах заявлених вимог, суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення.

Також, колегією суддів з»ясовано, що ухвалу суду першої інстанції про відкладення розгляду справи від 10.11.2015р. надіслано на адреси відповідача, що вказані позивачем у позовній заяві. З відділення поштового зв»язку до суду повернулись повідомлення про вручення поштового відправлення, з яких вбачається, що зазначену ухвалу вручено уповноваженому представнику відповідача.

Крім того, колегією суддів не приймається до уваги поданий скаржником 10.02.2016р. акт приймання-передачі від 28.02.2014р. турбокомпресора, оскільки з нього вбачається лише факт того, що у випадку визначення в результаті діагностики вихід з ладу турбокомпресора через неналежний ремонт, який був попередньо проведений ТОВ «Волнекс», останній зобов»язується повідомити про це ТОВ «АВЕ Івано-Франківськ» та в робочому порядку визначити порядок подальших дій, враховуючи повторний безоплатний ремонт турбокомпресора.

Будь-якої іншої переписки між сторонами з приводу заміни турбокомпресора суду апеляційної інстанції скаржником не представлено. Відтак, відсутні підстави для неврахування його вартості при визначенні основної суми заборгованості.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Волнекс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Івано-Франківськ» підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, викладених у рішенні господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2015р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2015 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2015 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕ Івано-Франківськ» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.11.2015р. у справі № 909/1165/15 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути господарському суду Івано-Франківської області.

6. Повний текст постанови складено « 14» квітня 2016р.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Мельник Г.І.

суддя Кравчук Н.М.