ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р.Справа № 916/3532/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

судді: Лисенко В.А., Головей В.М.,

при секретарі судового засідання Молодові В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача: не зявився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІПРОДУКТ"

на рішення господарського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року

по справі № 916/3532/14

за позовом Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІПРОДУКТ"

про стягнення 30905, 93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Житомирський лікеро-горілчаний завод" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт 30905, 93 грн., з яких 23 000,06 грн. основного боргу за поставлений товар за договором поставки №50 від 10.12.2012 року, 1955,01 грн. індексу інфляції, 375,54 грн. 3% річних, 2075,32 грн. пені, 3500 грн. 7% штрафу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року по справі № 916/3532/14 (суддя Літвінов С.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на користь Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" 23000,06 грн. заборгованість, 2075,32грн. пеня, 375,54 грн. 3% річних, 1955,01грн. - індекс інфляції, 3500грн.- 7% штраф, 1 827 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України та договору - зобовязання щодо оплати вартості отриманого від позивача товару не виконані належним чином, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість, яка позивачем зазначена в розмірі 23000,06 грн., у зв'язку з чим стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" на користь позивача підлягає сума заборгованості за отриманий товар, встановлена судом в розмірі 23000,06 грн.

Також суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 2075,32грн. пені, 375,54 грн. 3% річних, 1955,01грн. - індексу інфляції, 3500грн.- 7% штрафу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що матеріалами справи не підтверджується поставка позивачем товару відповідачу на суму 271 276,24 грн., оскільки позивачем не було надано відповідачу пакет документів, передбачений п.5.4 договору.

Договором сторони узгодили, що продукція буде вважатися поставленою з моменту отримання всіх зазначених у зазначеному п.5.4. документів. Апелянт зауважує, що в матеріалах справи відсутні копії видаткових накладних, оформлених позивачем по спірних поставках. Отже, на думку апелянта, продукція вважається непоставленою та не підлягає оплаті.

Крім того, скаржник вважає, що надані позивачем товарно-транспортні накладні не можуть бути доказом здійснення спірних поставок, оскільки підписи осіб, що підписували їх з боку відповідача, явно не співпадають із зразком підписів, засвідчених керівником філії «Юніпродукт Кременчуцька» в довіреностях на отримання товарно-матеріальних цінностей. До того ж, у вказаних накладних не зазначені прізвища осіб, що отримували товар з боку відповідача, що є порушенням порядку складання первинних документів.

Також апелянт наголошує, що судом необґрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи по справі, а також в зупиненні провадження у звязку з надходженням апеляційної скарги відповідача на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.06.2014 року.

06.03.2015 року Одеським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів Мацюра П.Ф. (головуючий), ОСОБА_1, ОСОБА_2, прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Юніпродукт» до провадження.

Апеляційне провадження по розгляду апеляційної скарги ТОВ «Юніпродукт» неодноразово зупинялось у звязку із направленням матеріалів справи до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року про повернення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 на оскаржуване рішення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 року зазначену скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Ярош А.І., суддів Ліпчанської Н.В., Головея В.М.

Ухвалою від 21.03.2016 року поновлено провадження у справі у звязку з поверненням матеріалів справи до суду та призначено її до розгляду в судовому засіданні 05.04.2016 року.

В судове засідання 12.04.2016 року не зявились представники сторін, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання. При цьому, 12.04.2016 року від представника позивача надійшла телефонограма, в якій він просив розглянути апеляційну скаргу без участі представника.

Відповідно до приписів ст.85 ГПК України, в судовому засіданні 12.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 грудня 2012р. між Державним підприємством "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІПРОДУКТ" в особі філії «Юніпродукт Кременчуцька» (Покупець) було укладено договір поставки №50, згідно умов п.1.1. якого, вбачається, продавець зобов'язується передати у встановлені строки Продукцію у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її, відповідно до умов цього договору та додатків до нього.

Відповідно до п.п.2.1. Договору кількість та асортимент продукції визначаються сторонами на кожну партію окремо на підставі заявки покупця на поставку продукції.

Із змісту п.3.1. Договору, вбачається, що покупець зобовязується провести оплату вартості продукції, наданої на умовах відстрочки платежу, не пізніше 14 календарних днів після отримання продукції.

Оплата за продукцію здійснюється в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця. (п.3.2 договору)

У відповідності до п.6.2. Договору у разі, якщо покупець не виконає у строк передбачений п. 3.1. цього договору, свої зобовязання, щодо оплати вартості поставленої продукції, він зобовязаний сплатити на вимогу продавця пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, інфляційні нарахування та 3% річних від простроченої суми, за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості продукції, з якої допущено прострочення .

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013р. (п.п.9.1. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки позивачем відповідачу в період з 11.12.2012 року по 29.07.2013 року було здійснено поставку товару, що підтверджується копіями товарно-транспортних накладних:

від 11.12.2012р. на суму 36 963,80 грн.,

від 21.12.2012 року на суму 56 333,80 грн.,

від 12.03.2013р. на суму 21 935,20 грн.,

від 15.04.2013р. на суму 21 915,60 грн.,

від 11.06.2013р. на суму 79 589,64 грн.,

від 29.07.2013р. на суму 54 538,20 грн.,

що загалом складає 271 276,24 грн., та копіями довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей (т.1 а.с.44-62).

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на березень 2014 року, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого їх печатками, заборгованість ТОВ «Юніпродукт» в особі філії «Юніпродукт Кременчуцька» перед позивачем становить 23000,06 грн. (т.1 а.с.36)

Разом з тим, з тверджень позивача вбачається, що відповідачем оплачено поставлений товар частково, не в повному обсязі, а саме у розмірі 248276,18 грн., за даними бухгалтерського обліку позивача, про що свідчить виписка з картки рахунку 3611 за період з 11.12.12-25.08.14 по контрагенту Філія «Юніпродукт Кременчуцька» ТОВ «Юніпродукт» (т.1 а.с.37-42).

Отже, посилаючись на невиконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача 23 000,06 грн. основного боргу за поставлений товар за договором поставки №50 від 10.12.2012 року, а також 1955,01 грн. індексу інфляції, 375,54 грн. 3% річних, 2075,32 грн. пені, 3500 грн. 7% штрафу.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення основної заборгованості, виходячи з такого.

Як вірно встановлено судом, товарно-транспортними накладними підтверджується факт поставки товару на суму 271 276,24 грн. позивачем на адресу відповідача, та отримання товару представником відповідача на підставі довіреностей.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що оплата товару не підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні ст.32-34 ГПК України, адже виписка з картки рахунку № 3611 за період з 11.12.2012-25.08.2014 року, складена позивачем за даними бухгалтерського обліку по контрагенту Філія «Юніпродукт Кременчуцька» ТОВ «Юніпродукт», не містить жодного підпису уповноваженої особи, відбитку печатки, складена в односторонньому порядку, а отже, не приймається до уваги судовою колегією в якості належного та допустимого доказу оплати відповідачем поставленого товару.

Інших доказів оплати товару матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги акт звірки взаєморозрахунків за березень 2014 року за договором №50 від 10.12.2012 року, підписаний з боку обох сторін та скріплений печатками підприємств. Відповідно до вказаного акту, заборгованість ТОВ «Юніпродукт» в особі Філії «Юніпродукт Кременчуцька» перед ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» складає 23 000,06 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас, судова колегія вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині нарахування до стягнення з відповідача 2075,32грн. пені, 375,54 грн. 3% річних, 1955,01грн. індексу інфляції, 3500грн. 7% штраф.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до п.6.2 Договору у разі, якщо покупець не виконає у строк передбачений п.3.1. цього договору, свої зобовязання, щодо оплати вартості поставленої продукції, він зобовязаний сплатити на вимогу продавця пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, інфляційні нарахування та 3% річних від простроченої суми, за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вартості продукції, з якої допущено прострочення .

Згідно п.3.1 договору, покупець зобовязується провести оплати вартості продукції, наданої на умовах відстрочки платежу, не пізніше 14 (чотирнадцять) календарних днів після дня отримання продукції.

Судова колегія, перевіривши розрахунок штрафних санкцій, доходить висновку про необґрунтованість їх нарахування, оскільки дані про часткові оплати, проведені відповідачем, не підтверджуються належними доказами, хоча такі оплати повинні бути враховані при розрахунку штрафних санкцій.

При цьому, з розрахунку позивача не вбачається з яких підстав пеня розраховується з 24.02.2014 року, 3% річних з 12.08.2013 року, 7% штрафу з 29.07.2013 року, індекс інфляції з квітня (незрозуміло якого року). Розрахунок зазначених нарахувань є необґрунтованим, ґрунтується на даних, які судова колегія не має можливості перевірити з причини відсутності вихідних даних. Тобто, судова колегія позбавлена можливості здійснити перерахунок чи власний розрахунок штрафних санкцій.

За таких обставин, судова колегія вважає дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, індексу інфляції, 3% річних, 7% штрафу з огляду на їх необґрунтованість та відсутність підтвердження належними доказами.

Підсумовуючи викладене, оскаржуване рішення господарського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року по справі № 916/3532/14 підлягає частковому скасуванню, з винесенням нового рішення, яким слід задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача 23000,06 грн., та відмовивши в задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись ст.99, п.2 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 18 лютого 2015 року по справі №916/3532/14 скасувати частково, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" (68500, Одеська обл., Тарутинський район, смт. Тарутине, вул. Красна, буд. 188/2, код ЄДРЮОФОП 37947260) на користь Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" (10008, м. Житомир, вул. 1-го травня, 38, код ЄДРФЮОФОП 00375504) 23000,06 грн. (двадцять три тисячі грн. 06 коп.) заборгованості, 1359,47 грн. (одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять грн. сорок сім коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.»

Стягнути з Державного підприємства "Житомирський лікеро-горілчаний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніпродукт" 233,76 (двісті тридцять три грн. сімдесят шість коп.) грн. судового збору за апеляційний перегляд.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 14.04.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя В.М. Головей