ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016р. Справа№ 914/635/16

За позовом: Львівського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго», м. Львів

до відповідача: Львівського міського управління головного Управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, м. Львів

про: стягнення 196005,40 грн. заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 52 від 12.02.2015 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 10-1 від 04.01.2016 року)

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 05.04.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго» до Львівського міського управління головного Управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення 298 930,36 грн. заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 52 від 12.02.2015 року.

Ухвалою суду від 12.03.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 22.03.2016 року. Ухвалою суду від 22.03.2016 року розгляд справи відкладено на 05.04.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов Договору про постачання енергії в гарячій воді № 52 від 12.02.2015 року в частині повної та вчасної оплати одержаної теплової енергії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем.

05.04.2016 р. представником позивача через канцелярію суду подано заяву вх.№1953/16 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої у звязку з частковим погашенням відповідачем заборгованості на суму 102924,96 грн. просив суд стягнути з відповідача залишок заборгованості за спірний період в сумі 196005,40 грн. Суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги з урахуванням прийнятої судом заяви вх.№1953/16 від 05.04.2016 р. про зменшення позовних вимог підтримав, просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог попередніх ухвал суду не виконав, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив, доказів повного погашення заборгованості не подав, причин неявки не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

12.02.2015 року між Львівським міським управлінням головного Управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (Споживач) та Львівським комунальним підприємством «Залізничтеплоенерго» (Теплопостачальна організація) укладено Договір №52 про постачання теплової енергії в гарячій воді (Договір), відповідно до п.1.1. якого Теплопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах до обєкта теплопостачання Споживача, а Споживач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію на опалення та/або гаряче водопостачання чи підігрів води, (в залежності від конкретної потреби Споживача, що вказується в п.п.2.1. п.2. цього договору) за встановленими відповідними органами влади тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

На виконання умов Договору в період з вересня 2015 року по лютий 2016 року позивачем поставлено відповідачу теплову енергію на суму 342309,26 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Актів реалізації теплової енергії за вересень 2015 р. на суму 47592,10 грн., за жовтень 2015 р. на суму 50173,04 грн., за листопад 2015 р. на суму 78500,65 грн., за грудень 2015 р. на суму 63118,51 грн. та за лютий 2016 р. на суму 102924,96 грн., всього на суму

У свою чергу відповідач повністю вартість поставленої теплової енергії не оплатив, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 298930,36 грн. за період з 01.09.2015 р. по 25.02.2016 р.

У звязку з частковим погашенням заборгованості на суму 102924,96 грн., що підтверджується долученою до заяви про зменшення позовних вимог копією банківської виписки З-0005800 від 11.03.2016 з рахунку позивача, позивач просить суд стягнути з відповідача залишок заборгованості у розмірі 196005,40 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів повного погашення заборгованості не подав.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі Договору про постачання енергії в гарячій воді № 52 від 12.02.2015 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 6.3. Договору встановлено обовязок Споживача проводити оплату за теплову енергію та/або гарячу воду шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Теплопостачальної організації в термін до 25 числа місяця, наступного за звітним, в розмірі вартості фактично спожитої теплової енергії та/або гарячої води житловим будинком Споживача на підставі рахунку, наданого Теплопостачальною організацією.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем своїх зобовязань за Договором.

У свою чергу відповідач своїх зобовязань щодо повної та вчасної оплати вартості спожитої теплової енергії належно не виконав.

З огляду на викладене, з урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення позовних вимог, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 196005,40 грн. заборгованості за Договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 52 від 12.02.2015 року.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, часткове погашення відповідачем заборгованості на суму 102924,96 грн. відбулось 11.03.2016 р., тобто після звернення позивача із позовною заявою до суду, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 4483,97 грн. слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 175 Господарського кодексу України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівського міського управління головного Управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79013, м. Львів, вул. Степана Бандери, будинок 1; ; р/р 0 в ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) на користь Львівського комунального підприємства «Залізничтеплоенерго» (79054, м. Львів, вул. С.Петлюри, будинок 4А; ; р/р 3785 в ФЛОУ АТ «Ощадбанк» м. Львів, МФО 325796) 196005,40 грн. заборгованості та 4483,97 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.04.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А