КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2016 р. Справа№ 5011-20/18178-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача за зустрічним позовом: Сергієнко С.В. - за дов.

від відповідача за зустрічним позовом: Андрієвська О.В. - за дов.

від третьої особи-1: Мельник Е.О. - за дов.

від третьої особи-2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015

у справі №5011-20/18178-2012 (суддя Отрош І.М.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»;

2) Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр»

про стягнення 86 596,81 грн.

за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення 186 353,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» про стягнення 86 596 грн. 81 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» вказало на те, що Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору №8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000 не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2009 по 31.08.2012 у розмірі 79477 грн. 12 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивачем нараховано пеню у розмірі 168 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 3512 грн. 44 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3439 грн. 01 коп.

Також, Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» (далі, позивач за зустрічним позовом або ЖБК «Будівельник-9») звернувся до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі, відповідач за зустрічним позовом або ПАТ «АК «Київводоканал») про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 186 353 грн. 72 коп.

Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що для визначення розміру спожитих позивачем за зустрічним позовом послуг з холодного водопостачання та водовідведення за період з січня 2010 року по листопад 2012 року необхідно застосовувати тарифи, вставлені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 03.06.1999 № 851 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 14.07.1999 за № 49/170), оскільки саме вони (тарифи) були чинними у спірний період, з огляду на те, що тарифи, встановлені розпорядженнями КМДА, які застосовує Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» при розрахунку позовних вимог, не набули чинності у зв'язку з тим, що відповідні розпорядження КМДА не були зареєстровані у Міністерстві юстиції України. Таким чином, як стверджує позивач за зустрічним позовом, застосуванню підлягає тариф за постачання холодної води (разом з ПДВ) - 0,52 грн. за 1 куб.м.; за відведення холодної води (разом з ПДВ) - 0,30 грн. за 1 куб.м., що разом становить 0,82 грн. (разом з ПДВ). За таких обставин, позивачем за зустрічним позовом було здійснено розрахунок позовних вимог за період з січня 2010 року по листопад 2012 року та визначено, що Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» без достатньої правової підстави було отримано від Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» грошові кошти у розмірі 92 944 грн. 79 коп. за постачання холодної води та відведення холодної води.

Крім того, у зустрічний позовній заяві позивач зауважив, що він не зобов'язаний сплачувати Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» кошти за воду, яка йде на підігрів та стоки гарячої води, оскільки такий обов'язок не передбачений укладеним між сторонами Договором № 8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000, та позивач за зустрічним позовом оплачував вказані послуги іншій юридичній особі, а саме Товариству з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» та Спільному підприємству «Укр-Кан Пауер». За таких обставин позивачем за зустрічним позовом було здійснено розрахунок позовних вимог за період з січня 2010 року по листопад 2012 року та визначено, що Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» без достатньої правової підстави було отримано від Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» грошові кошти у розмірі 93 408 грн. 93 коп. за постачання холодної води, яка йде на підігрів та відведення гарячої води.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2013 у справі № 5011-20/18178-2012 (головуючий суддя Цюкало Ю.В., судді Привалов А.І, Ломака В.С.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково та стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» основний борг у розмірі 69589 грн. 33 коп., 3% річних у розмірі 3264 грн. 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 2947 грн. 55 коп., пеню у розмірі 168 грн. 24 коп. та судовий збір у розмірі 1519 грн. 39 коп.; у позові Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2014 у справі № 5011-20/18178-2012 рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.07.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2013 у справі № 5011-20/18178-2012 скасовано в частині задоволення первісного позову та відмови в зустрічному позові; справу № 5011-20/18178-2012 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 5011-20/18178-2012 (головуючий суддя Домнічева І.О., судді Трофименко Т.Ю., Ващенко Т.М.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково та стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» основний борг у розмірі 18756 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 451 грн. 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 38 грн. 61 коп., пеню у розмірі 168 грн. 23 коп. та судовий збір у розмірі 388 грн. 30 коп.; у позові Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 у справі №5011-20/18178-2012 рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-20/18178-2012 скасовано частково та прийнято нове рішення, яким у первісному позові Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» відмовлено та у зустрічному позові Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015 у справі №5011-20/18178-2012 постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 та рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі №5011-20/18178-2012 скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог; справу №5011-20/18178-2012 в частині зустрічних позовних вимог передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи вищевикладене, після передачі справи на новий розгляд, суд повинен здійснити розгляд справи №5011-20/18178-2012 в частині зустрічного позову щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» безпідставно набутих коштів у загальному розмірі 186 353 грн. 72 коп.

В результаті повторного автоматичного розподілу справу №5011-20/18178-2012 передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Отрош І.М.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 позов Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» грошові кошти у розмірі 84 214 (вісімдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) грн. 24 коп., судовий збір у розмірі 1684 (одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) грн. 29 коп. та витрати з оплати послуг адвоката у розмірі 451 (чотириста п'ятдесят одна) грн. 90 коп.

В іншій частині позову Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ПАТ «АК «Київводоканал» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 у справі №5011-20/18178-2012 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами у справі №5011-20/18178-2012, мають договірний характер (виникли із умов укладених та чинних договорів), а тому положення частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у даній справі. Також, згідно доводів ПАТ «АК «Київводоканал», він є постачальником питної води для потреб гарячого водопостачання та власником коштів, які надходять від населення за спожиті послуги з гарячого водопостачання. Зазначена обставина, на його думку є преюдиціальною, оскільки була встановлена при розгляді справи №6/321-23/415, та не підлягає повторному доведенню при розгляді справи №5011-20/18178-2012. Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що на сьогоднішній день у позивача за зустрічним позовом не виникло право на звернення до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про стягнення коштів, які є предметом судового розгляду у справі №5011-20/18178-2012, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення членів кооперативу до позивача про стягнення спірних коштів.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді: Ткаченко Б.О. та Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 (головуючий суддя Синиця О.Ф., судді: Ткаченко Б.О. та Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.01.2016.

19.01.2016 представник позивача за зустрічним позовом подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Синиці О.Ф. на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 №09-52/89/15 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» прийнято до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.; розгляд справи призначено на 01.03.2016.

10.02.2016 представник ПАТ «АК «Київводоканал» подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що суд першої інстанції незаконно відхилив факт того, що кошти за питну воду для підігріву сплачені на підставі укладеного між ЖБК «Будівельник-9» та КП «ГІОЦ» договору, яким саме ЖБК «Будівельник-9» визначив товариство отримувачем коштів за питну воду на підігрів. Також, апелянт зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження витрат по оплаті послуг адвоката, а тому їх стягнення є незаконним.

24.02.2016 представник позивача за зустрічним позовом подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У вказаному відзиві ЖБК «Будівельник-9» зазначив, що Договір №8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000, на який посилається ПАТ «АК «Київводоканал», не регулює питання щодо постачання холодної води для підігріву, а тому предмет позову не ґрунтується на договірних засадах, що повністю спростовує позицію відповідача за зустрічним позовом. Також, позивач за зустрічним позовом наголосив на тому, що при визначенні вартості послуг, наданих позивачем за первісним позовом відповідачу, у період з 01.12.2009 до 01.02.2011, необхідно застосовувати тарифи, встановлені розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 851 від 03.06.1999, яке зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 14.07.1999 за № 49/170, а у період з 01.02.2011 по 31.08.2012 слід застосовувати тарифи, встановлені постановами НКРЕ від 20.01.2011 № 58 та від 10.02.2012 № 82.

01.03.2016 представник ТОВ «Євро-Реконструкція» (третя особа-1) подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду пояснення, у яких зазначив, що виробником гарячої води в спірному періоді був позивач за зустрічним позовом; ТОВ «Євро-Реконструкція» ніколи не отримувало від ЖБК «Будівельник-9» жодних коштів в оплату послуг гарячого водопостачання і холодної води, що йде на виготовлення послуг гарячого водопостачання.

У судовому засіданні 01.03.2016 було оголошено перерву до 31.03.2016.

Представник позивача за зустрічним позовом у судових засіданнях проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача за зустрічним позовом у судових засіданнях підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник третьої особи-1 у судових засіданнях підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі ПАТ «АК «Київводоканал», просив її задовольнити, рішення суду скасувати, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник третьої особи-2 у судових засіданнях просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача за зустрічним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з огляду на наступне.

Як підтверджується матеріалами справи, 06.12.2000 між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал» (постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» (абонент) укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення №8698/4-14 (надалі, Договір №8698/4-14), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент зобов'язався сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994.

Колегія суддів зазначає, що Правила користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затверджені наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, втратили чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України».

Відповідно до пункту 1.2. Статуту Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» товариство створено шляхом перетворення державного комунального об'єднання водопровідно-каналізаційного господарства «Київводоканал» у відкрите акціонерне товариство відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 20.07.2001 № 359.

Згідно з пунктом 1.3. Статуту товариство є правонаступником майнових та немайнових прав та обов'язків державного комунального об'єднання водопровідно-каналізаційного господарства «Київводоканал».

Відповідно до пункту 2.2. Договору №8698/4-14 абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до договору.

Відповідно до пункту 3.1. Договору №8698/4-14 кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника.

Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно показників водолічильника (пункт 3.4. Договору №8698/4-14).

Згідно з пунктом 3.6. Договору №8698/4-14 встановлено, що абонент розраховується за послуги з водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п'ятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Пунктом 5.1. Договору №8698/4-14передбачено, що цей договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про його змішану правову природу, а саме, про те, що договір містить елементи договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (постачання холодної води) та елементи договору про надання послуг (відведення холодної води).

Відповідно до частини 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

В статті 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води; централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто, стаття 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Як уже зазначалося, постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015 справу № 5011-20/18178-2012 передано на новий розгляд лише в частині зустрічного позову щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» безпідставно набутих коштів у загальному розмірі 186 353 грн. 72 коп.

Статтею 111-12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, у постанові від 01.09.2015 у справі №5011-20/18178-2012 Вищий господарський суд України зазначив, що при новому розгляді справи слід належним чином дослідити, чи сплачувались Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» кошти на оплату постачання питної води для виготовлення гарячої води; чи були у Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» правові підстави отримувати вказані кошти; надати правову оцінку доводам позивача за зустрічним позовом щодо безпідставно набутих коштів на підставі нечинних розпоряджень КМДА та за відсутності договору на постачання гарячої води.

Так, обгрунтовуючи вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві, Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» вказав на те, що для визначення розміру спожитих позивачем за зустрічним позовом послуг з холодного водопостачання та водовідведення за період з січня 2010 року по листопад 2012 року необхідно застосовувати тарифи, встановлені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 03.06.1999 № 851 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 14.07.1999 за № 49/170), оскільки саме вони (тарифи) були чинними у спірний період, з огляду на те, що тарифи, встановлені розпорядженнями КМДА, які застосовує Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» при розрахунку позовних вимог, не набули чинності у зв'язку з тим, що відповідні розпорядження КМДА не були зареєстровані у Міністерстві юстиції України. Таким чином, як стверджує позивач за зустрічним позовом, застосуванню підлягає тариф за постачання холодної води (разом з ПДВ) - 0,52 грн. за 1 куб.м.; за відведення холодної води (разом з ПДВ) - 0,30 грн. за 1 куб.м., що разом становить 0,82 грн. (разом з ПДВ). За таких обставин, позивачем за зустрічним позовом було здійснено розрахунок позовних вимог за період з січня 2010 року по листопад 2012 року та визначено, що Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» без достатньої правової підстави було отримано від Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» грошові кошти у розмірі 92 944 грн. 79 коп. за постачання холодної води та відведення холодної води.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 23.10.2015 до Господарського суду міста Києва позивачем за зустрічним позовом був поданий розрахунок за послуги постачання холодної води та відведення холодної води (з урахуванням тарифів, встановлених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 03.06.1999 № 851, постановами НКРЕ від 20.01.2011 № 58 та від 10.02.2012 № 82), відповідно до якого розмір безпідставно отриманих коштів відповідачем за зустрічним позовом за постачання холодної води та відведення холодної води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року становить 32 988 грн. 83 коп.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як уже зазначалося, відповідно до пункту 2.2. Договору №8698/4-14 абонент сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством. У разі зміни тарифів сплата послуг абонентом здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до договору.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2015 у справі № 5011-20/18178-2012 та відмовляючи у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» про стягнення 86 596 грн. 81 коп., Київський апеляційний господарський суд у постанові від 15.06.2015 дійшов висновку, що при визначенні вартості послуг, наданих позивачем за первісним позовом відповідачу, в період із 01.12.2009 до 01.02.2011 належить застосовувати тарифи, встановлені розпорядженням Київської міської державної адміністрації №851 від 03.06.1999, яке зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 14.07.1999 за №49/170, а у період з 01.02.2011 по 31.08.2012 слід застосовувати тарифи, встановлені постановами НКРЕ від 20.01.2011 № 58 та від 10.02.2012 № 82.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015 у справі №5011-20/18178-2012 в частині рішення щодо первісного позову залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015 у справі № 5011-20/18178-2012.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що при визначенні вартості послуг, наданих позивачем за первісним позовом відповідачу, у період з 01.12.2009 до 01.02.2011, необхідно застосовувати тарифи, встановлені розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 851 від 03.06.1999, яке зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 14.07.1999 за № 49/170.

Відповідно до розпорядження КМДА № 851 від 03.06.1999 встановлені наступні тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення для населення з урахуванням ПДВ - централізоване водопостачання - 0,52 грн. за 1 куб. м; на послуги з централізованого водовідведення - 0,30 грн. за 1 куб. м.

Згідно постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20.01.2011 №58 Відкритому акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» встановлено наступні тарифи: на послуги з централізованого водопостачання для потреб населення - 1,41 грн. за 1 куб. м (без ПДВ); на послуги з централізованого водовідведення для потреб населення - 1,09 грн. за 1 куб. м (без ПДВ).

Постанова набрала чинності з 01.02.2011.

Відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 10.02.2012 №82 Відкритому акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» встановлено наступні тарифи: на послуги з централізованого водопостачання для потреб населення - 1,49 грн. за 1 куб. м (без ПДВ); на послуги з централізованого водовідведення для потреб населення - 1,16 грн. за 1 куб. м (без ПДВ).

Постанова набрала чинності з 01.03.2012 та втратила чинність згідно з постановою НКРЕ від 18.06.2014 № 756 (тобто, встановлені вказаною постановою тарифи були чинними у період з вересня по листопад 2012 року).

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за період з січня 2010 року по листопад 2012 року Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» було спожито 49 352,00 куб.м. холодної води, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів про зняття показань з приладу обліку за період з січня 2010 року по листопад 2012 року (адреса точки обліку: м. Київ, вул. Декабристів, 10А; особовий рахунок 2-109-3) (том 4, а.с. 71-78; том 2, а.с.22-25).

За період з січня 2010 року по листопад 2012 року на підставі поданих Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» вимог-доручень, Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» сплатив відповідачу за зустрічним позовом грошові кошти за постачання холодної води та відведення холодної води у загальному розмірі 133 413 грн. 43 коп., що підтверджується довідками Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (том 1, а.с. 71; том 2, а.с. 51) та зведеними відомостями розщеплення сплат КП «ГІОЦ» за період з січня 2010 року по серпень 2012 року (том 1, а.с. 71).

З огляду на зазначене, оскільки в період із 01.12.2009 до 01.02.2011 ПАТ «АК «Київводоканал» при здійсненні розрахунків за надані послуги повинен був керуватись тарифами, встановленими розпорядженням Київської міської державної адміністрації №851 від 03.06.1999, а у період з 01.02.2011 по 30.11.2012 слід застосовувати тарифи, встановлені постановами НКРЕ від 20.01.2011 №58 та від 10.02.2012 №82, беручи до уваги фактично спожиті Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» обсяги холодної води за вказаний період (відповідно до актів зняття показань з приладу обліку) та фактично сплачені грошові кошти (відповідно до довідок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та зведених відомостей розщеплення сплат), суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем за первісним позовом сум, враховуючи правильні та чинні тарифи у відповідні періоди, дійшов висновку, що Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» безпідставно сплатив Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» за постачання холодної води та відведення холодної води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року грошові кошти у розмірі 32 988 грн. 83 коп. (що узгоджується з розрахунком, долученим позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи через канцелярію суду 23.10.2015), тобто, по суті, наявна переплата за надані послуги, пов'язана з тим, що позивач за первісним позовом керувався розпорядженням КМДА № 1332 від 30.11.2009, яке не було подане на державну реєстрацію до Київського міського управління юстиції, а тому не набрало чинності і не може бути застосовано позивачем при здійсненні розрахунку в розумінні частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, а розпорядження Київської міської державної адміністрації №980 від 31.08.2009 визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 21.03.2014 у справі №2а-118/11, провадження №2а/761/4/2014, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.07.2014 у справі №2а-118/11, провадження №2а/761/4/14.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач за зустрічним позовом набув за рахунок позивача за зустрічним позовом грошові кошти у розмірі 32 988 грн. 83 коп. за відсутності правової підстави, та зважаючи на відсутність інших належних способів захисту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення безпідставно набутих коштів у зв'язку з переплатою за послуги з постачання холодної води та відведення холодної води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року є обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач за зустрічним позовом як одна зі сторін зобов'язання набув грошові кошти у розмірі 32 988 грн. 83 коп. за рахунок іншої сторони (позивача за зустрічним позовом) не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими Договором №8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000, внаслідок перерахування вказаної суми грошових коштів на рахунок відповідача за зустрічним позовом у зв'язку з переплатою за послуги з постачання холодної води та відведення холодної води, яка виникла у зв'язку із застосуванням ПАТ «АК «Київводоканал» при розрахунках нечинних тарифів, що виключає застосування до відносин між сторонами норм зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-5гс15.

Разом з тим, оскільки при зверненні із зустрічною позовною заявою до суду Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» безпідставно набуті кошти у зв'язку з переплатою за послуги з постачання холодної води та відведення холодної води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року у розмірі 92 944 грн. 79 коп., у той час як за розрахунком суду сума переплати становить 32 988 грн. 83 коп., позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у зустрічний позовній заяві позивач зауважив, що він не зобов'язаний сплачувати Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» кошти за воду, яка йде на підігрів, та стоки гарячої води, оскільки такий обов'язок не передбачений укладеним між сторонами Договором № 8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000. За таких обставин, позивачем за зустрічним позовом було здійснено розрахунок позовних вимог за період з січня 2010 року по листопад 2012 року та визначено, що Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» без достатньої правової підстави було отримано від Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» грошові кошти у розмірі 93 408 грн. 93 коп. (а саме 51 225 грн. 41 коп. грошових коштів за холодну воду, яка йде на підігрів та 42 183 грн. 52 коп. грошових коштів за відведення гарячої води, відповідно до розрахунку, долученого до зустрічної позовної заяви).

З приводу цієї частини зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг віднесено, зокрема, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначений Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 (далі, Правила).

Відповідно до пункту 3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Крім того, у пункті 6.1. Правил зазначено, що насосне обладнання для підкачування холодної води та регулятори тиску, встановлені в котельнях, ТП і прибудованих до них, які перебувають на балансі юридичних осіб, експлуатуються ними відповідно до умов договорів, укладених з виробником. Виробник комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, відшкодовує теплопостачальним організаціям витрати на експлуатацію насосних агрегатів.

При цьому колегія суддів зазначає, що постачання гарячої води регулюється Законом України «Про теплопостачання», за яким теплогенеруюча або теплопостачальна організація укладає окремий договір купівлі-продажу теплової енергії з власником відповідного майна або юридичною особою, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

У відповідності до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно положень пунктів 2, 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване постачання гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Послуги повинні відповідати з централізованого постачання гарячої води - вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води, а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Тобто, обрахунок обсягів спожитої води має здійснюватися на підставі показів приладів обліку, встановлених на межі балансової належності теплового пункту, та сплачуватись балансоутримувачем теплових пунктів на підставі укладеного договору.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду; тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач; при цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (третя особа-1) надала господарському суду міста Києва письмові пояснення (том 5, а.с. 70-71), в яких повідомив, що ТОВ «Євро-Реконструкція» не має в управлінні, повному господарському віданні, користуванні, концесії та ін. теплових пунктів у місті Києві.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 витребувано від ПАТ «Київенерго» та Департаменту комунальної власності міста Києва інформацію щодо балансової належності теплового пункту за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 14-д, через який Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Декабристів, 10-а, отримує гаряче водопостачання.

Із наданих ПАТ «Київенерго» пояснень від 20.11.2014 №93/12/5596 та доданих до них документів (том 5, а.с. 105-109) вбачається, що на балансі ПАТ «Київенерго» перебуває центральний тепловий пункт за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 14-д, від якого забезпечується теплопостачання для потреб централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води до жилих будинків в тому числі і до вул. Декабристів, 10-а.

Колегія суддів зазначає, що Договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №8698/4-14 від 06.12.2000 не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачу холодної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, а матеріали справи не містять та суду не надано інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами, а також належних та допустимих доказів того, що теплові пункти (котельні, бойлери) знаходяться на балансі Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9».

Таким чином, Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» не доведено, що ним були встановлені з Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» відповідні відносини щодо постачання води, яка використовується для виготовлення гарячої води.

Отже, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» не мало правових підстав для виставлення рахунків за холодну воду, яка йде на підігрів за лічильником, вказаним відповідачем за зустрічним позовом, оскільки цей лічильник знаходиться у тепловому пункті (бойлері), який не належить позивачу за зустрічним позовом на праві власності та не перебуває у нього на балансі, а Договір №8698/4-14 не регулює відносини сторін з приводу постачання Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» холодної води для виготовлення гарячої води, облік якої здійснюється за приладом обліку, встановленим на водопровідному вводі до бойлеру. Також, матеріали справи не містять інших договорів, які б регулювали такі відносини між сторонами.

Вищевикладені обставини, зокрема, були встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2015, залишеній без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015 (щодо розгляду первісного позову), та свідчать про те, що відповідач за зустрічним позовом безпідставно набув від позивача за зустрічним позовом грошові кошти у розмірі 51225 грн. 41 коп., сплачені Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» за холодну воду, яка йде на підігрів, за період з січня 2010 року по листопад 2012 року.

Так, судом встановлено, що за січень 2010 року позивач за зустрічним позовом сплатив Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» 1559 грн. 12 коп. за воду, яка йде на підігрів; за лютий 2010 року - 1641 грн. 47 коп.; за березень 2010 року - 1452 грн. 45 коп.; за квітень 2010 року - 1798 грн. 97 коп.; за травень 2010 року - 1645 грн. 03 коп.; за червень 2010 року - 1787 грн. 91 коп.; за липень 2010 року - 1465 грн. 08 коп.; за серпень 2010 року - 1044 грн. 84 коп.; за вересень 2010 року - 1111 грн. 50 коп.; за жовтень 2010 року - 1261 грн. 85 коп.; за листопад 2010 року - 1413 грн. 23 коп.; за грудень 2010 року - 1474 грн. 38 коп.; за січень 2011 року - 1527 грн. 37 коп.; за лютий 2011 року - 1771 грн. 86 коп.; за березень 2011 року - 1463 грн. 91 коп.; за квітень 2011 року - 1530 грн. 72 коп.; за травень 2011 року - 1577 грн. 45 коп.; за червень 2011 року - 1360 грн. 48 коп.; за липень 2011 року - 1316 грн. 05 коп.; за серпень 2011 року - 1180 грн. 55 коп.; за вересень 2011 року - 1082 грн. 54 коп.; за жовтень 2011 року - 1423 грн. 62 коп.; за листопад 2011 року - 1875 грн. 21 коп.; за грудень 2011 року - 1623 грн. 06 коп.; за січень 2012 року - 1691 грн. 82 коп.; за лютий 2012 року - 1740 грн. 51 коп.; за березень 2012 року - 1601 грн. 80 коп.; за квітень 2012 року - 1533 грн. 38 коп.; за травень 2012 року - 1341 грн. 85 коп.; за червень 2012 року - 1329 грн. 06 коп.; за липень 2012 року - 1211 грн. 13 коп.; за серпень 2012 року - 1102 грн. 08 коп.; за вересень 2012 року - 1281 грн. 51 коп.; за жовтень 2012 року - 1461 грн. 01 коп. та за листопад 2012 року - 1542 грн. 61 коп., що разом становить 51225 грн. 41 коп., що підтверджується довідками Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (том 1, а.с. 71; том 2, а.с. 51) та зведеними відомостями розщеплення сплат за період з січня 2010 року по серпень 2012 року (том 1, а.с. 267 - 297).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач за зустрічним позовом набув за рахунок позивача за зустрічним позовом грошові кошти у розмірі 51225 грн. 41 коп. (за воду, яка йде на підігрів) за відсутності правової підстави, та зважаючи на відсутність інших належних способів захисту, суд дійшов висновку, що вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення безпідставно набутих коштів за воду, яка йде на підігрів, за період з січня 2010 року по листопад 2012 року у розмірі 51 225 грн. 41 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

З приводу позовних вимог ЖБК «Будівельник-9» в частині стягнення з ПАТ «АК «Київводоканал» безпідставно набутих коштів у розмірі 42 183 грн. 52 коп. за відведення гарячої води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.4. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 №37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за №403/6691 (далі, Правила №37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно з пунктом 1.2. Правил №37 вони поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - підприємства).

Відповідно до пункту 1.4. Правил №37 стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Згідно з пунктом 2.4. Правил №37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих правил, місцевих правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом (яким є відповідач) на користь водоканалу.

Таким чином, оплаті підлягають послуги з водовідведення стічних вод, що утворились після використання холодної води та води, що підігрівається тепловими пунктами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.03.2014 у справі № 910/13220/13 та постанові Вищого господарського суду України від 17.04.2014 у справі № 910/13142/13.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позивач за зустрічним позовом не подавав заяви про зменшення позовних вимог, суд відмовляє Житлово-будівельному кооперативу «Будівельник-9» в частині позовних вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» грошових коштів у розмірі 42183 грн. 52 коп., сплачених позивачем за зустрічним позовом за відведення гарячої води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року.

Таким чином, позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення 186353 грн. 72 коп. (92944 грн. 79 коп. безпідставно набутих коштів у зв'язку з переплатою за постачання холодної води та відведення холодної води за січень 2010 року - листопад 2012 року, 51225 грн. 41 коп. безпідставно набутих коштів за постачання холодної води, яка йде на підігрів, за період з січня 2010 року по листопад 2012 року та 42183 грн. 52 коп. безпідставно набутих коштів за відведення гарячої води за період з січня 2010 року по листопад 2012 року) підлягають частковому задоволенню у розмірі 84214 грн. 24 коп. (32988 грн. 83 коп. безпідставно набутих коштів у зв'язку з переплатою з постачання холодної води та відведення холодної води за січень 2010 року - листопад 2012 року та 51225 грн. 41 коп. безпідставно набутих коштів за постачання холодної води, яка йде на підігрів, за період з січня 2010 року по листопад 2012 року).

Заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог ПАТ «АК «Київводоканал» зауважує, що грошові кошти у розмірі 93408 грн. 93 коп. (розмір грошових коштів за холодну воду, яка йде на підігрів, та відведення гарячої води) перераховувались на підставі укладених між Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» та Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» договорів на обробку, розщеплення та перерахування платежів населення. Відповідно до умов вказаних договорів розщеплення платежів населення здійснюється КП «ГІОЦ» згідно з наданими Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» дислокацій будинків та відомостей про реквізити підприємств-виробників комунальних послуг, баз даних нарахувань за фактично спожиті житлово-комунальні послуги по квартиронаймачам та власникам житла, а позивач за зустрічним позовом в свою чергу несе відповідальність за достовірність дислокації будинків та відомостей про реквізити підприємств-виробників комунальних послуг. Таким чином, як стверджує відповідач за зустрічним позовом, договори на обробку, розщеплення та перерахування платежів населення у заявлений період з усіма додатками та додатковими угодами є належними та допустимими доказами на підтвердження перерахування коштів на виконання умов договорів, що свідчить про неможливість застосування до таких правовідносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що у позивача за зустрічним позовом не виникло право на звернення до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про стягнення коштів, які є предметом судового розгляду у справі №5011-20/18178-2012, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення членів кооперативу до позивача про стягнення спірних коштів.

Зазначені твердження апелянта не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.3. розпорядження Київської міської державної адміністрації № 478 від 15.04.1997 «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги» з метою прискорення надходження платежів населення на рахунки підприємств-постачальників комунальних послуг Головному інформаційно-обчислювальному центру Київської міської державної адміністрації забезпечити щоденне розщеплення платежів за житлово-комунальні послуги від населення та перерахування розподілених сум на розрахункові рахунки підприємств-постачальників житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 1.4. розпорядження Київської міської державної адміністрації №478 від 15.04.1997 «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги» з метою прискорення надходження платежів населення на рахунки підприємств-постачальників комунальних послуг Головному інформаційно-обчислювальному центру Київської міської державної адміністрації надавати житлово-експлуатаційним організаціям та підприємствам-постачальникам житлово-комунальних послуг щоденну зведену інформацію про сплату платежів населенням по кожному особистому рахунку.

На виконання вказаних розпоряджень 02.01.2009 між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (виконавець) та Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» (замовник) укладено Договір №775 про надання послуг, відповідно до умов якого замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе зобов'язання надавати послуги по обробці, розщепленню та перерахуванню платежів населення за житлово-комунальні послуги, які надійшли на розподільчий рахунок виконавця за надані замовником та підприємствами-виробниками житлово-комунальні послуги; розщеплення платежів населення здійснюється виконавцем згідно наданих замовником дислокації будинків та відомостей про реквізити підприємств-виробників комунальних послуг, баз даних нарахувань за фактично спожиті житлово-комунальні послуги по квартиронаймачам та власникам житла.

Зі змісту Договору про надання послуг №775 від 02.01.2009, укладеного між Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9», вбачається, що прямі договори між мешканцями будинку та постачальником послуг відсутні, а відносини щодо розрахунків з відповідачем за зустрічним позовом врегульовані укладеним між Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» Договором №8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000.

Досліджуючи правову природу Договору №8698/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 06.12.2000, укладеного між позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку, що зобов'язаними сторонами за договором є саме ПАТ «АК «Київводоканал» - в частині постачання води та прийняття стоків, та ЖБК «Будівельник-9» - в частині обов'язку з оплати за надані послуги. При цьому, обов'язок позивача за зустрічним позовом сплачувати грошові кошти за надані відповідачем послуги жодним чином не залежить від наявності чи відсутності оплат від кінцевих споживачів - населення (в тому числі, і настання господарсько-правової відповідальності у ЖБК «Будівельник-9» за невиконання такого обов'язку не залежить від наявності оплат від населення). Отже, між сторонами існували зобов'язання з поставки ресурсів, за якими Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» було виробником послуг.

При цьому, населення фактично сплачувало кошти саме на користь ЖБК «Будівельник-9» як виконавця послуг, яке, уклавши договір з Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про надання послуг № 775 від 02.01.2009, визначило лише порядок розподілу отриманих від населення коштів шляхом відкриття розподільчого рахунку та розщеплення платежів населення згідно наданих замовником дислокації будинків та відомостей про реквізити підприємств-виробників комунальних послуг, тобто фактично вчинила дії щодо уповноваження КП «ГІОЦ» на розпорядження належним ЖБК майном (грошовими коштами).

За таких обставин, Житлово-будівельний кооператив «Будівельник-9» є належним позивачем у справі за зустрічним позовом, з огляду на те, що Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є особою, яка набула майно за рахунок ЖБК «Будівельник-9» без достатньої правової підстави. Так само, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту є належним з урахуванням встановленого судом характеру порушеного права та відсутності інших ефективних способів захисту, які можуть забезпечити реальне поновлення порушеного права.

Надмірно сплачені кошти мешканцям будинку можуть бути повернуті в такий же спосіб, в який вони були перераховані, тобто гроші мають бути повернутими Житлово-будівельному кооперативу «Будівельник-9», а останній згідно інформації, яка надається КП ГІОЦ позивачеві, має їх віднести на рахунки мешканців будинку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 у справі №5011-72/6007-2012, залишеній без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2015.

Відносно посилань відповідача за зустрічним позовом на постанову Вищого господарського суду України від 20.12.2005 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2006 у справі №6/321-23/415, якими встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є постачальником питної води для потреб гарячого водопостачання, суд відзначає, що в межах справи №6/321-23/415 розглядався спір між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» з приводу правомірності розщеплення останнім коштів, що надходять від населення та, приймаючи рішення, Вищий господарський суд України виходив із відсутності договорів між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та житлово-експлуатаційними організаціями щодо гарячого водопостачання, а також з посиланням на Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994.

В той же час, Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, втратили чинність відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», а відтак - посилання відповідача за зустрічним позовом на вказані судові документи в обґрунтування своїх заперечень, суд визнає необґрунтованим та не приймає до уваги при розгляді даного спору по суті.

Також, 23.10.2015 позивачем за зустрічним позовом було подано до Господарського суду міста Києва заяву про стягнення з ПАТ «АК «Київводоканал» 1000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі в розмірі 1000 грн. 00 коп., позивач за зустрічним позовом долучив до матеріалів справи копію Договору №23/09 про надання правової допомоги від 23.09.2015, укладеного між Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» та Адвокатським об'єднанням «Кравець», копію платіжного доручення №165 від 15.10.2015 про здійснення попередньої оплати у розмірі 1000 грн. 00 коп. за адвокатські послуги Договором № 23/09 від 23.09.2015, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, видане на ім'я Кравця Д.М. (серія КС №5393/10 від 04.09.2015), копію посвідчення адвоката України №5393/10 від 04.09.2015, видане на ім'я Кравця Д.М., копію ордеру серії КС № 192308 від 08.10.2015.

При цьому, судом встановлено, що відповідно до пункту 1.1. Договору про надання правової допомоги №23/09 від 23.09.2015, бюро приймає на себе зобов'язання надавати клієнту правову допомогу у справі № 5011-20/18178-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» про стягнення 86596 грн. 81 коп. та за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу «Будівельник-9» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення 186 353 грн. 72 коп.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на послуги адвоката у розмірі 1000 грн. 00 коп. здійснені Житлово-будівельним кооперативом «Будівельник-9» саме у справі № 5011-20/18178-2012.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним (Інформаційний лист Вищого господарського суду України № 01-8/155 від 13.02.2002).

При вирішенні питань, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, слід також враховувати викладене в абзаці 3 пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/973 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права» від 14.12.2007, за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в розмірі 1 000,00 грн. співрозмірною з ціною позову та такою, що підлягає задоволенню з огляду на надані позивачем за зустрічним позовом документи на підтвердження понесених ним судових витрат на оплату послуг адвоката.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 у справі №5011-20/18178-2012 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 у справі №5011-20/18178-2012 залишити без змін.

Матеріали справи №5011-20/18178-2012 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх