ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.04.16р. Справа № 904/1311/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром", м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національнау академія аграрних наук України , м. Київ

про стягнення 5 029 318 грн. 97 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1М, дов. № 09/12/15 віж 09.12.15р.:

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився. .

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" звернулося до господарського суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.03.2016р. № 15/03/16-01, просить стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" заборгованість в розмірі 5 029 318 грн. 97 коп., з яких: 2 922 217 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 307 663 грн. 67 коп. - 3% річних, 1 799 438 грн. 30 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору оренди сільськогосподарської техніки від 01.07.2011р. № Т-046.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань.

Ухвалою господарського суду від 24.03.2016р. до участі у справ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Національну академію аграрних наук України.

Відповідач та третя особа явку своїх повноважених представників у призначені судові засідання не забезпечили та не надали витребувані судом документи.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників відповідача та третьої особи, оскільки про час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Украгропром (орендодавець) та Державним підприємством „Дослідне господарство „Руно Національної академії аграрних наук України (орендар) укладено договір оренди сільськогосподарської техніки № Т-046 (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого, у порядку та на умовах, визначених цим ОСОБА_2, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування сільськогосподарську техніку, зазначену у акті приймання-передачі, який є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1.1 ОСОБА_2 встановлено, що передача сільськогосподарської техніки здійснюється за актом приймання-передачі, який підписується представниками орендодавця і орендаря.

В пункті 3.1 ОСОБА_2 сторони узгодили, що розмір щомісячної орендної плати за цим договором встановлено у додатку до ОСОБА_2, якими є акт приймання-передачі № 1 від 01.07.2011р. та № 2 від 01.10.2011р., згідно яких орендна плата складає загальну вартість 130 260 грн. 00 коп. та 18 438 грн. 01 коп. відповідно.

За умовами п. 3.2 ОСОБА_2 орендар сплачує орендну плату шляхом перерахування зазначеної суми коштів на поточний рахунок орендодавця до 5-го числа місяця, наступного за звітним. Акт приймання-передачі наданих послуг сторони підписують щоквартально до 5-го числа місяця, наступного за звітним.

На виконання умов ОСОБА_2 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду сільськогосподарську техніку, про що сторонами складені відповідні акти приймання-передачі № 1 від 01.07.2011р. та № 2 від 01.10.2011р. (а.с. 12, 13).

Згідно п. 3.2 ОСОБА_2 сторонами складались та підписувались акти приймання-передачі наданих послуг, відповідно до яких у період з 31.07.2011р. по 31.12.2012р. вартість послуг по оренді складає 2 752 699 грн. 42 коп. (а.с. 14-38).

Пунктом 2.3.6 ОСОБА_2 визначений обовязок орендаря повернути орендодавцю сільськогосподарську техніку в технічно справному стані протягом 5 календарних днів з дати закінчення строку дії ОСОБА_2 або після його дострокового розірвання, про що сторонами складається акт приймання-передачі, який підписується представниками сторін.

Згідно акту приймання-передачі сільськогосподарської техніки від 25.03.2013р. відповідач повернув позивачу орендовану техніку у робочому стані без зауважень з боку позивача (а.с. 40).

Оскільки орендована техніка повернута відповідачем з оренди у березні 2013р., позивачем нарахована до сплати відповідачу орендна плата за період з січня по березень 2013р. в сумі 485 528 грн. 79 коп.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, своєчасно та в повному обсязі орендну плату на рахунок позивача не вносив, сплативши на користь позивача 316 011 грн. 21 коп., у звязку з чим, у нього утворилась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 2 922 217 грн. 00 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача 307 663 грн. 67 коп. 3 % річних за період з 05.06.2012р. по 14.03.2016р. та інфляційні втрати у загальній сумі 1 799 438 грн. 30 коп. за період з вересня 2012р. по січень 2016р.

На час розгляду справи, доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Приписами статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши виконаний позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що в межах визначених позивачем періодів розмір 3% річних складає 308 531 грн. 49 коп. Крім того, шляхом арифметичного підрахунку визначених позивачем відсотків за кожним актом окремо судом встановлено, що загальна сума 3% річних у розрахунку позивача становить 308 663 грн. 67 коп., але до стягнення позивачем заявлено 307 663 грн. 67 коп. Однак, оскільки господарський суд не вправі виходити за межі зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 307 663 грн. 67 коп. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1 799 438 грн. 30 коп. суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховані вищенаведені приписи та виконано розрахунок з урахуванням індексу інфляції, визначеного у місяці, в якому платіж мав бути здійснений, а не у наступному. Однак, за результатами перерахунку, виконаного господарським судом, розмір інфляційних втрат у межах визначеного позивачем періоду є більшим. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог, оскільки предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних втрат в заявленому позивачем розмірі.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, встановлені договором, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати орендної плати, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_2 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 922 217 грн. 00 коп. основного боргу, 307 663 грн. 67 коп. 3% річних, 1 799 438 грн. 30 коп. інфляційних втрат обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 32-33, 36, 43-45, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" (52363, Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Затишне, вул. Леніна, б. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Украгропром" (04060, м. Київ, вул. Гусєва, б. 36, ) 2 922 217 грн. 00 коп. (два мільйони девятсот двадцять дві тисячі двісті сімнадцять грн. 00 коп.) основного боргу, 307 663 грн. 67 коп. (триста сім тисяч шістсот шістдесят три грн. 67 коп.) 3% річних, 1 799 438 грн. 30 коп. (один мільйон сімсот девяносто девять тисяч чотириста тридцять вісім грн. 30 коп.) інфляційних втрат, 75 439 грн. 78 коп. (сімдесят пять тисяч чотириста тридцять девять грн. 78 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 11.04.16р.