ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 925/266/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Медстар-2000», м. Черкаси, вул. Ак. Корольова, 16/58

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про визнання договору суборенди поновленим,

за участю представників сторін:

від позивача: Гах І.П., Фенюк К.С. - за нот. посвідченою довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медстар-2000» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогою визнання договору суборенди приміщення від 01.01.2015р. №26-1 (приміщення загальною площею 50,6 кв.м. по АДРЕСА_2) - поновленим на тих самих умовах на строк до 30.11.2016р., та відшкодування судових витрат. Вважає своє право порушеним внаслідок не продовження дії договору всупереч користуванню приміщенням. Представник позивача в засідання не з'явився. Причини неприбуття невідомі.

Представники відповідача вимоги заперечили та вказали, що спірний договір суборенди прямо передбачає строк дії договору до 30 листопада 2015р. і продовження його дії не допускається. Просять в позові відмовити за необґрунтованістю вимог. Подано письмовий відзив на позов та докази направлення відзиву позивачу.

Неподання позивачем витребуваних документів та нез'явлення представників позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними доказами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України. Ухвала суду направлена позивачу на вказану ним адресу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

01.01.2015р. між Орендарем ФОП ОСОБА_1 (Відповідач по справі) та Суборендарем товариством з обмеженою відповідальністю «Медстар-2000» (Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту, було укладено договір №26-1 суборенди приміщення (далі - Договір), за умовами якого Орендар передав, а суборендар прийняв у платне строкове користування приміщення загальною площею 50,6 кв.м., що розташоване за адресою - АДРЕСА_2.

Мета використання приміщення - для ведення суборендарем своєї господарської діяльності - роздрібна торгівля лікарськими засобами (розділ 1 договору, а.с. 7).

Об'єкт оренди передається суборендарю за актом приймання-передачі.

Розмір орендної плати встановлено за домовленістю сторін в 7000 грн. в місяць (п. 3.1 договору). Спору в частині орендованої площі та розміру орендної плати немає.

Додатковою угодою №1 до договору сторони з 01.04.2015р. встановили щомісячний розмір орендної плати в 9000 грн. (а.с. 8). Решта положень договору - без змін.

П. 7.1 договору визначено строк його дії - до 30 листопада 2015р. (а.с. 8 зворот). В договорі прямо застережено, що продовження строку дії договору не допускається.

Позивач свої вимоги в позовній заяві обґрунтовує тим, що після закінчення строку дії договору він продовжив користуватися спірним приміщенням та сплачував орендну плату з грудня 2015р. по березень 2016р. Платежі приймались орендодавцем без зауважень. Приміщення не поверталось відповідачу з суборенди, тому позивач з посиланням на приписи ст. 764 ЦК України вважає даний договір пролонгованим на той же строк.

Крім того, позивач вважає, що у нього наявне першочергове право перед іншими особами на укладання договору найму на новий строк - відповідно приписів ст. 777 ЦК України, оскільки він належним чином виконував свої обов'язки по користуванню майном.

Відповідач вимоги заперечує та вказує на пересічний строк дії договору, визначений в п. 7.1., та недопущення продовження строку дії договору.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представників відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має грунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є суб'єктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Між сторонами виникли та існували до 30 листопада 2015р. договірні відносини оплатного використання нерухомого майна (найм, оренда) на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ - положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір суборенди приміщення від 01.01.2015р. №26-1 є різновидом договору оренди майна і відповідає вимогам гл. 58 ЦК України.

В силу п. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Суд враховує погодження сторонами п. 7.6. договору, що останній складено при повному розумінні сторонами його умов та термінів.

Договір не передбачає продовження дії договору після 30 листопада 2015р. - п. 7.1. договору.

Суд також враховує відсутність направлення позивачем письмових пропозицій відповідачу на продовження дії договору, новацію договору, укладення нового договору тощо. Тобто, позивачем не виконана процедура внесення змін до договору, що передбачено п. 7.3 договору.

Внесення позивачем орендної плати після закінчення строку дії договору не є підставою продовження дії договору. Суд не враховує твердження позивача про наявність волевиявлення та продовження з відповідачем договірних відносин по оплатному використанню приміщення на новий термін, оскільки позивачем не дотримано процедури внесення змін до договору і строк дії договору до 30 листопада 2015р. є пересічним для спірних орендних строкових відносин.

Суд також враховує неналежний спосіб захисту права, обраний позивачем. Ст.ст. 15-16 ЦК України не передбачають такого способу захисту права. В постанові Пленуму ВГСУ 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» в п. 4.2. зазначено, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Суд враховує, що юрисдикція суду поширюється на всі взаємовідносини в суспільстві, як це передбачено ст. 124 Конституції України. Необхідність в судовому захисті позивачем обґрунтована ухиленням відповідача від продовження строку договору суборенди майна.

Позивач не вчинив ніяких дій для внесення змін до даного договору.

Суд враховує, що позивачем не доведено належними доказами своїх вимог та порушення прав діями відповідача.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, доводи позивача про визнання договору суборенди майна поновленим - не відповідають фактичним обставинам справи, наведеним нормам чинного законодавства та праву позивача.

У господарського суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

В задоволенні позову належить відмовити повністю.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача та не стягуються.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 05.04.2016р.

Суддя Г.М. Скиба