РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016Справа №910/20040/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "КОНТІ"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України"

про стягнення 1848598,50 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Окара І.В. (довіреність)

від третьої особи: Гуйван Т.П. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "КОНТІ" (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (відповідача) про стягнення 2898558,05 грн. з яких: 2121805,66 грн. - сума страхового відшкодування, 387156,87 грн. - пеня, 19357,84 грн. - 3 % річних, 350267,68 грн. - індекс інфляції. Також, позивач просить стягнути з відповідача 20000,00 грн. - витрати на юридичне обслуговування, 57971,76 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наступне:

- позивачем як страхувальником та відповідачем як страховиком було укладено договір добровільного страхування заставного майна юридичних осіб №004/009-083705/016МА від 09.12.2014;

- 05.02.2015 внаслідок попадання снаряду на прилеглу територію адміністративної будівлі та будівель фабрики у м. Донецьк, осколками снаряду було пошкоджено застраховане майно позивача, а саме: центральний офіс (літ. А-8), (інв. №14500-95113) за адресою: м. Донецьк, пр. Ленінський, 54; паркова зона за адресою м. Донецьк, пр. Ленінський, 54; будівля виробничого корпусу (літ. 2А-3), (інв. №12431-93009 та №12431-93010) за адресою: м. Донецьк, вул. Кірова, 54а; будівля прохідної із вагової (літ. 2Е-1), (інв. №19897-99901 та №18545-98547) за адресою: м. Донецьк, вул. Кірова, 54а;

- позивач 09.02.2015 повідомив відповідача про настання страхового випадку;

- відповідач листом від 13.03.2015 вих. № 379-11, посилаючись на пункти 8.1.2. та 18.1.3 договору, повідомив позивача про відсутність підстав для кваліфікації вказаної події як страхового випадку і відповідно відсутністю підстав для виплати страхового відшкодування;

- позивач вважає таку відмову необґрунтованою і такою, що порушує права позивача, у зв'язку із тим, що за місцезнаходженням пошкодженого майна не проводяться військові дії та посилання відповідача на те, що страховий випадок був причиною дії мін, бомб та інших знарядь війни доказами не підтверджені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2015 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі №910/20040/15, розгляд справи призначено на 25.08.2015, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України".

21.08.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що подія, яка відбулась 05.02.2015 відноситься до виключень із страхових випадків, оскільки, відповідно до договору не відшкодовуються збитки, що виникли внаслідок дії мін, бомб та інших знарядь війни, у зв'язку із чим, страховий випадок відсутній. Також, відповідачем зазначено про необґрунтованість заявленої до стягнення суми страхового відшкодування та нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат.

25.08.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення.

25.08.2015 в судовому засіданні оголошено перерву до 15.09.2015.

09.09.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Згідно вказаних уточнень, позивач просить суд стягнути з відповідача 1427060,14 грн. - суму страхового відшкодування, 410524,15 грн. - пені, 20526,21 грн. - 3 % річних, 350267,68 грн. - індексу інфляції. Також, позивач просить стягнути з відповідача 20000,00 грн. - витрати на юридичне обслуговування, 57971,76 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи те, що заява про уточнення позовних вимог по суті є заявою про зменшення позовних вимог, відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, то дана заява прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції та відповідно має місце нова ціна позову.

15.09.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про призначення і проведення комплексної судової експертизи та пояснення по справі.

В судовому засіданні 15.09.2015 оголошено перерву до 29.09.2015.

25.09.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення.

29.09.2015 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до умов договору страхування вигодонабувач (ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України") має право на першочергове одержання суми страхового відшкодування проте, страхове відшкодування позивачем третій особі виплачено не було.

В судове засідання 29.09.2015 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2015 продовжено строк вирішення спору у справі №910/20040/15.

В судовому засіданні 29.09.2015 оголошено перерву до 06.10.2015.

05.10.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення.

05.10.2015 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення та заява про уточнення позовних вимог, в яких позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 1250812,80 грн., пеню в розмірі 370103,51 грн., 3% річних у розмірі 20047,27 грн. та індекс інфляції у розмірі 207634,92 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача 20000,00 грн. - витрати на юридичне обслуговування, 37371,97 грн. - витрати по сплаті судового збору.

06.10.2015 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судове засідання 06.10.2015 з'явились представники позивача, відповідача та третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2015 призначено у справі №910/20040/15 комплексну будівельно-технічну експертизу, експертизу вибухових пристроїв та економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі до закінчення проведення судової експертизи.

23.03.2016 через відділ діловодства суду з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист від 14.03.2016 вих. № 18628/15-42 про залишення ухвали від 06.10.2015 без виконання, у зв'язку із неможливістю здійснити натурне обстеження об'єктів нерухомого майна (адміністративної будівлі та будівлі фабрики), що належать ПрАТ "Виробниче об'єднання "КОНТІ" та знаходиться за адресою: пр-т Ленінський, 54 та вул. Кірова, 54а, м. Донецьк, Донецька область.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2016 поновлено провадження у справі №910/20040/15 та призначено розгляд даної справи на 07.04.2016.

04.04.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по справі, в яких відповідачем зазначено, згідно із висновком експертного дослідження вих. №379/1 від 22.12.2015 проведеного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз, в контексті договору №004/009-083705/016МА добровільного страхування заставного майна юридичних осіб від 09.12.2014 поняття "снаряд" підпадає під поняття "знаряддя війни".

В судовому засіданні 07.04.2016, розглянувши заяву про уточнення позовних вимог, судом встановлено, що дана заява по своїй суті є заявою про зменшення позовних вимог та відповідає приписам ст. 22 ГПК України, у зв'язку із чим, суд прийняв вказану заяву до розгляду.

Представник позивача в судове засідання 07.04.2016 не з'явився.

Представник відповідача надав суду пояснення по справі, заперечив позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи підтримав раніше подані до суду пояснення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки встановлені ст. 69 ГПК України строки розгляду спору відсутні та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 07.04.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Брокбізнес" як страховиком та Приватним акціонерним товариством "Виробниче об'єднання "КОНТІ" як страхувальником укладено договір добровільного страхування заставного майна юридичних осіб №004/009-083705/016МА (далі - договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону пов'язані з володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням застрахованим майном, зазначеним в п. 4.1. та п. 4.1.1., розміщеним за вказаною в п. 4.1.2. договору адресою, а саме: адміністративні будівлі та будівлі фабрики ПрАТ "Виробниче об'єднання "КОНТІ" за адресами: пр-т Ленінський, 54 та вул. Кірова, 54а у м. Донецьк, Донецької області, (далі - застраховане майно).

Строк дії договору встановлено з 18 грудня 2014 року по 03 січня 2016 року (п. 4.6. договору страхування).

Вигодонабувачем за договором, відповідно до п. 3 договору страхування є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (третя особа).

Застраховане майно згідно із іпотечним договором №151109Z52 від 17.06.2009 (в редакції договору про внесення змін №151109Z52-4 від 07.06.2013) передано ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в іпотеку в забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із п. 4.1. договору страхування страхова сума складає 176331040,00 грн.

Відповідно до п. 4.3. договору страхування страховими ризиками є: пожежа, вибух, удар блискавками; падіння літальних апаратів; пошкодження димом; стихійні лиха; пошкодження водою з систем водопостачання, опалення, каналізації або аналогічних систем, а також проникнення води із сусідніх приміщень, в тому числі пошкодження водою зі спринклерних і дренчерних систем; проведення будівельних робіт та робіт, пов'язаних із реконструкцією сусідніх об'єктів нерухомості; протиправні дії третіх осіб; наїзд/зіткнення із наземним транспортним засобом; аварії в системах теплопостачання, газопостачання, в електричних мережах, виробничі аварії (зокрема, викид перегрітих мас, розповсюдження хвилі токсичних газів і парів, витікання агресивних речовин).

У разі настання події, яку можна кваліфікувати як страховий випадок, страхувальник зобов'язаний, зокрема: негайно з моменту виявлення події, яку можна кваліфікувати як страховий випадок, повідомити про подію державні органи Міністерства внутрішніх справ України або органи пожежної охорони, медичні установи; повідомити з місця події цілодобову інформаційну сервісну службу страховика (неможливість виконання страхувальником даної вимоги має бути підтверджена ним документально); впродовж 2 (двох) робочих днів письмово повідомити про це страховика шляхом подання повідомлення (заяви) встановленої страховиком форми, особисто або його довіреною, особою (представником). Поважність причини невиконання цих вимог має бути доведена страхувальником документально (п. 9.1.2., п. 9.1.3., п. 9.1.5. договору страхування).

05.02.2015 позивач телефоном повідомив відповідача про настання події, яку може бути кваліфіковано як страховий випадок, що підтверджується відомостями зазначеними у повідомленні про подію.

09.02.2015 позивач звернувся до Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області із заявою про злочин (вих. №161/11/78 від 09.02.2016), а саме: вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 194 Кримінального кодексу України: умисного знищення або пошкодження майна вчинене шляхом підпалу, вибуху, іншим загальнонебезпечним способом. Згідно із вказаною заявою, пошкодження адміністративної будівлі та будівель фабрики, розташованих за адресами: м. Донецьк, вул. Кірова, 54а та м. Донецьк, пр. Ленінський, 54 відбулось внаслідок попадання снаряду на прилеглу територію зазначених адміністративної будівлі та будівель фабрики. Заява ПрАТ "Виробниче об'єднання "КОНТІ" внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), що підтверджується витягом із кримінального провадження №0000207 та довідкою слідчого Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області вих. №к/3755 від 03.03.2015.

09.02.2015 позивач звернувся до відповідача із повідомленням (вх. №0902/06) про подію, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до розділу 12 договору страхування, страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування (складає та підписує Страховий Акт з визначенням розміру відшкодування) або про відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів (не враховуючи вихідних і святкових днів) з дати отримання всіх документів, необхідних для встановлення факту, обставин, причин настання страхового випадку та/або розміру завданих збитків, зазначених в розділі 11 договору. Рішення та копію Страхового Акту, страховик зобов'язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дати їх складання та підписання направити рекомендованим листом з повідомленням на адресу страхувальника. Після прийняття відповідного рішення страховик:

протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів (не враховуючи вихідних і святкових днів) після підписання Страхового Акту здійснює виплату страхового відшкодування;

у разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати прийняття такого рішення повідомляє про це страхувальника (вигодонабувача) у письмовій формі з обґрунтуванням причин такої відмови.

Протягом 10 (десяти) робочих днів (не враховуючи вихідних і святкових днів) з дати отримання всіх документів, необхідних для встановлення факту, обставин, причин настання страхового випадку та/або розміру завданих збитків, зазначених в розділі 11 договору, страховик має право прийняти рішення про відстрочення прийняття рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування з причин, перелічених у розділі 10.2.7. договору, про що письмово повідомляє страхувальника.

Відповідач листом від 13.03.2015 вих. № 379-11, посилаючись на пункти 8.1.2. та 8.1.3 договору страхування, повідомив позивача про відсутність підстав для кваліфікації вказаної події як страхового випадку і відповідно відсутністю підстав для виплати страхового відшкодування.

16.06.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №242 від 15.06.2015 про виплату страхового відшкодування у розмірі 1108000,00 грн., а також пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відповіді на претензію (вих. 1012-05 від 01.07.2015) повторно зазначив про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування.

Натомість, позивач, вважає таку відмову необґрунтованою і такою, що порушує його права, у зв'язку із тим, що за місцезнаходженням пошкодженого майна не проводяться військові дії та посилання відповідача на те, що страховий випадок був причиною дії мін, бомб та інших знарядь війни доказами не підтверджені.

Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження №2306/2015 від 23.06.2015, складеного на замовлення позивача Консалтинговою фірмою ТОВ "Експерт-Аналітик", вартість матеріального збитку, завданих діями невідомих осіб, комплексу будівель ПрАТ "Виробниче об'єднання "КОНТІ" за адресами: м. Донецьк, пр. Ленінський, 54 - адміністративна будівля (літ. А-8); м. Донецьк, вул. Кірова, 54а, корпус 2: будівля виробничого корпусу (літ. 2А-3); м. Донецьк, вул. Кірова, 54а, корпус 7 - будівля прохідної із вагової (літ. 2Е-1); становить 2132468,00 грн. в т.ч. ПДВ 20%.

Відповідно до визначеного у висновку №2306/2015 від 23.06.2015 розміру збитків позивачем здійснено розрахунок суми страхового відшкодування (в останній редакції позовних вимог), що за вирахуванням франшизи (0,5%) становить 1250812,80 грн. (2132468,00 грн. - 881655,20 грн. (франшиза)).

Посилаючись на положення ст. 992 ЦК України та п. 17.3. договору страхування позивачем нарахована пеня у розмірі 370103,51 грн. та згідно із ст. 625 ЦК України, 3 % річних у розмірі 20047,27 грн. та 207634,92 грн. - індексу інфляції.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як встановлено судом вище, між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування заставного майна юридичних осіб №004/009-083705/016МА від 09.12.2014, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону пов'язані з володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням застрахованим майном: адміністративної будівлі та будівлі фабрики ПрАТ "Виробниче об'єднання "КОНТІ" за адресами: пр-т Ленінський, 54 та вул. Кірова, 54а у м. Донецьк, Донецької області.

Статтею 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Аналогічні положення щодо предмету страхування наведені у ст. 4 Закону України "Про страхування".

Як вбачається із матеріалів справи, позивач повідомив відповідача про настання події, яку може бути кваліфіковано як страховий випадок та 09.02.2015 звернувся до відповідача із повідомленням (вх. №0902/06) про подію, що має ознаки страхового випадку.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із пунктами 6.1., 6.1.1. договору страхування, страховим випадком сторони вважають передбачену цим договором подію, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику за страховими ризиками, що вказані у п. 4.3. договору. Випадок вважається страховим, якщо мав місце під час дії договору, не підпадає під виключення або обмеження страхування, передбачені законодавством України та/або умовами договору, та/або Правилами страхування.

Пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування", пунктом 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За змістом положень статті 988 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про страхування", обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Вищевказані норми законодавства нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Підпунктами 8.1.2., 8.1.3. пункту 8.1. договору страхування сторони погодили, що не відшкодовують збитки, що виникли внаслідок військових та бойових дій всякого роду, громадянських заворушень, страйків та їх наслідків, терористичних актів, дії мін, бомб та інших знарядь війни.

Відповідач в листі від 13.03.2015 вих. № 379-11, посилаючись на пункти 8.1.2. та 8.1.3 договору страхування, повідомив позивача про відсутність підстав для кваліфікації вказаної події як страхового випадку і відповідно відсутністю підстав для виплати страхового відшкодування.

Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014 визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Згідно із частиною 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно із пунктом 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Так, на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014, №1275-р від 02.12.2015 було затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Донецьк.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства м. Донецьк є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція.

З огляду на проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна, та на підставі підпунктів 8.1.2., 8.1.3. пункту 8.1. договору страхування заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а відтак, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, вимоги цієї статті поширюються на відносини, які виникають у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язань і встановлюють форму посвідчення підстав звільнення від відповідальності - сертифікат Торгово-промислової палати України про засвідчення обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції. Отже, необхідність застосування приписів статті 10 вказаного Закону у цій справі спростовується відсутністю у відповідача обов'язку щодо виплати страхового відшкодування.

Таким чином, наявність чи відсутність належних документів, які підтверджують обставини непереборної сили (форс-мажору), не впливає на зміст прав і обов'язків сторін, оскільки, відповідно до положень договору страхування подія, яка відбулась 05.02.2015 на території адміністративної будівлі та будівлі фабрики ПрАТ "Виробниче об'єднання "КОНТІ" за адресами: м. Донецьк, пр-т Ленінський, 54 та м. Донецьк, вул. Кірова, 54а є винятком із числа страхових ризиків, її настання не вважається страховим випадком.

З огляду на наведені обставини, вказана вище подія не може бути підставою для виникнення зобов'язання з виплати страхового відшкодування, що унеможливлює розгляд питання про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно положень ст. 617 ЦК України.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 27.01.216 по справі №3-1237гс15, від 03.02.2016 по справі №3-1289гс15.

Судом також враховано наданий відповідачем висновок експертного дослідження вих. №379/1 від 22.12.2015 проведеного Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз, в якому визначено, що в контексті договору №004/009-083705/016МА добровільного страхування заставного майна юридичних осіб від 09.12.2014 поняття "снаряд" підпадає під поняття "знаряддя війни".

З урахуванням всіх викладених обставин, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування та у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 1250812,80 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, частиною 2 статті 985 Цивільного кодексу України, страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування (ч. 4 ст. 3 Закону України "Про страхування").

Із вищенаведених положень законодавства випливає, що договір страхування надає вигодонабувачу право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов'язків останнього.

За таких обставин, право вимоги страхувальник може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення.

Згідно із правовими позиціями, викладеними у листі Верховного Суду України від 19.07.2011 "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", позивач (потерпілий, страхувальник) може мати право вимоги лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення.

Згідно із договором страхування, вигодонабувачем визначено Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (третя особа), в якого застраховане майно перебуває в іпотеці за іпотечним договором №151109Z52 від 17.06.2009.

Відповідно до п. 10.3.2. договору страхування, вигодонабувач має право на першочергове одержання суми страхового відшкодування від страховика в межах зобов'язань за кредитним договором.

Отже, вищенаведеними положеннями договору страхування визначено, що ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" як вигодонабувач у справі має першочергове право на отримання суми страхового відшкодування від ПрАТ "Страхова компанія "Брокбізнес" в межах зобов'язань за кредитним договором.

Матеріали справи не містять доказів здійснення ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" відмови від права на отримання страхового відшкодування або уповноваження позивача на отримання належної вигодонабувачу частини страхового відшкодування в межах зобов'язань за кредитним договором.

Відтак, позивачем не підтверджено належними доказами наявність права на отримання страхового відшкодування у сумі 1250812,80 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 370103,51 грн., 3 % річних у розмірі 20047,27 грн. та індекс інфляції у розмірі 207634,92 грн.

У відповідності до ст. 992 Цивільного кодексу України п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 17.3 договору страхування передбачено, що при порушенні строків виплати страхового відшкодування страховик на письмову вимогу страхування (вигодонабувача) сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, вимоги про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних безпосередньо пов'язані з основною вимогою позивача в якій судом відмовлено, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "КОНТІ" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" про стягнення 1848598,50 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, норми ст. 44, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України передбачають відшкодування сум, які сплачені стороною судового процесу за надання юридичних послуг лише адвокату, а не суб'єкту господарської (підприємницької) діяльності, у даному випадку ТОВ "ЛО ЕНД ЕНЕРДЖИ КОНСАЛТИНГ".

У зв'язку із тим, що грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. за надання юридичних послуг позивач сплатив ТОВ "ЛО ЕНД ЕНЕРДЖИ КОНСАЛТИНГ", яке є суб'єктом господарської (підприємницької) діяльності, а не особі, яка є адвокатом, то вказана сума не може бити віднесена до судових витрат та не підлягає відшкодуванню на підставі ст. 44 та ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, у зв'язку з відмовою в задоволенні позову.

Суд, також зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи те, що відповідне клопотання позивачем не заявлено, то повернення судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог, наразі, не здійснюється. Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням у відповідності до положень ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2016.

Суддя С.О. Турчин