ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2016 р.Справа № 922/776/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області, м. Харків в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Національного аерокосмічного університету ім. Н.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут" м. Харків
про визнання недійсним договору договору оренди
за участю сторін:

прокурора -Захарова Н.О.

позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

третя особа -ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської міської прокуратури №2 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернувся до господарського суду з позовною заявою до ТОВ "ЕС Інжиніринг-Харків" про визнання недійсним договору оренди державного майна від 10.06.2015р. №5922-Н, а також просить зобов'язати ТОВ "ЕС Інжиніринг-Харків" звільнити та повернути окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення кім.№24,25,26,27 на першому поверсі науково - дослідного корпусу літ."Г-1", загальною площею 255,2 кв.м, розміщені за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 17, Регіональному відділенню Фонду державного майна по Харківській області. В якості третьої особи, яка не заявляє вимоги на предмет спору на стороні відповідача, залучений Національний аерокосмічний університет ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут".

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність умов спірного договору вимогам ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 63 Закону України "Про освіту".

При цьому, позивач посилається на невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу що є підставою для визнання договору недійсним, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області підтримує позов з посиланням на ст.ст. 3, 63 Закону України "Про освіту", ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", зазначає про законність та обґрунтованість позовних вимог , просить задовольнити його у повному обсязі .

Відповідач ТОВ" ЕС Інжиніринг-Харків" проти заявлених вимог заперечує в обґрунтування своєї позиції у справі зазначає, що спірний договір оренди нежитлових приміщень за своїм змістом повністю відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі Закону України "Про освіту", а також Закону України "Про вищу освіту", норми якого не взято до уваги прокурором при обґрунтуванні заявлених позовних вимог, що виключає можливість для визнання вказаного договору недійсним.

Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є.Жуковського "Харківський авіаційний інститут" надано письмові пояснення у справі щодо неможливості використання спірного приміщення в навчальному процесі .

В судовому засіданні прокурор, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Оскільки судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом , а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, суд вважає за можливе розглянути справу .

Як вбачається з матеріалів справи, РВ ФДМУ по Харківській області було направлено до ОСОБА_4 освіти і науки України лист від 03.12.2014р. № 06-5613 щодо надання висновку стосовно умов договору оренди або відмови в укладенні договору оренди ( а.с.27).

ОСОБА_4 освіти і науки України повідомило РВ ФДМУ по Харківській області, що комісія з майнових питань підприємств, установ та організацій, які належать до сфери управління ОСОБА_4 (протокол № 41 від 29.12.2014р.) розглянула питання щодо оренди та прийняла рішення надати дозвіл на передачу в оренду частини приміщень компресорної малої корпусу 21 площею 166,6 кв.м та 255,2 кв.м. (м. Харків, вул. Чкалова,17), що знаходиться на балансі Харківського аерокосмічного університету імені ОСОБА_5 "Харківський авіаційний інститут".

Також, до РВ ФДМУ по Харківській області було надано висновок про вартість об*єкта оцінки ( а.с.28).

10.06.2015р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна по Харківській області (іменований "орендодавцем") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕС Інжиніринг-Харків" (іменований "орендарем") укладено договір оренди №5922-Н, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кім. №№ 24,25,26,27 на 1-му поверсі науково-дослідного корпусу одноповерхової з антресолями будівлі (компресорна мала корпус № 21), літ."Г-1", реєстраційний номер майна - 02066760.1.АААККЖ469, загальною площею 255,20 кв.м., розміщене за адресою : м. Харків, вул.Чкалова,17, що перебуває на балансі Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківський авіаційний інститут " ( ідентифікаційний номер 02066769) , вартість якого визначена згідно з висновком про вартість оцінки на 13 січня 2015 року і становить 483000,00 грн.

Згідно з п. 1.2 майно передається в оренду з метою: розміщення складу.

Як вбачається з тексту спірного договору оренди, розмір орендної плати було визначено у відповідності до вимог ст.1 Закону ( п.3.1. договору), внесення орендної плати передбачено, шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць ( п.3.3. договору).

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі ОСОБА_5 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 961 від 14.09.2011р. і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2015р. - 8279,21 грн. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2015р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень, червень 2015р.

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.10 спірного договору сторони визначили спосіб забезпечення виконання орендарем своїх зобов'язань за договором у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останній місяць ( останні місяці) оренди ( додаток № 2).

Строк дії договору оренди визначений п. 10.1 договору та становить 1 рік та діє з 10.06.2015р. по 10.06.2016р.

10.06.2015р. майно за договором оренди від 10.06.2015р. було передано в користування орендарю на підставі акту приймання-передавання орендованого майна (додаток № 1 до договору оренди), підписаного сторонами договору ( а.с.25).

Прокуратурою Харківської області, під час вивчення стану збереження майна вищих навчальних закладів області, 09.02.2016р. направлено запит до регіонального відділення Фонду державного майна України у Харківській області щодо надання відомостей про передані в оренду приміщення закладів освіти ( а.с.17).

Прокурор, вважає , що при укладенні договору оренди від 10.06.2015р. №5922-Н наявні порушення приписів Закону, а саме передання в оренду об'єкта державної власності, який фінансується з державного бюджету для здійснення діяльності, не пов'язаної з навчально-виховним процесом, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання даного договору оренди недійсним, припинення зобов'язань за цим договором на майбутнє та повернення спірних нежитлових приміщень Національному аерокосмічному університету ім. М.Є.Жуковського "Харківського авіаційного інституту".

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення всіх сторін, судом встановлено наступне, так, за загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Особи, визначені ст. 1 ГПК України, мають право на звернення до суду за захистом порушених майнових прав, які відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину - є недодержання, в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з'ясувати, зокрема, підстави для визнання недійсним договору, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п. 2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами і доповненнями)" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для подання заступником керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 позову стала необхідність захисту економічних інтересів держави, внаслідок порушень, допущених під час передачі в оренду державного майна, приміщення навчального закладу, субєкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності, жодним чином не повязаної з навчальним процесом, спрямоване на дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про передачу в оренду державної власності.

Так, прокурор, посилаючись на положення ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" зазначає про наявність підстав для визнання договору оренди від 10.06.2015р. № 5922-Н недійсним згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Суд, розглянувши наявні матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди), наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом правові норми містяться у статті 283 ГК України, ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України та частини 2 статті 180 ГК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 284 ГК України та ст. 10 Закону, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Пунктом 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 19.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" визначено, що відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди, з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України слід дійти висновку, що істотними для даного виду договорів, є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування. Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з момент досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Суд, розглянувши умови спірного договору дійшов висновку, що під час укладення договору оренди майна № 5922-Н сторони узгодили всі істотні умови договору, а також порядок приймання орендованого майна.

10.06.2015р. у встановленому договором порядку майно, яке є предметом договору, було передано відповідачеві в користування, про що складено акт приймання - передавання ( а.с.25).

Зважаючи на те, що предметом договору оренди від 10.06.2015р. № 5922 -Н є нежитлові приміщення компресорного корпусу № 21 Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського "Харківського авіаційного інституту" які є державним індивідуально визначеним майном, спірні правовідносини регулюються відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон).

Пунктом 2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" передбачено, що вирішуючи спори, пов'язані з укладенням договору оренди державного майна, господарські суди повинні з'ясовувати, чи додержано визначений статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок укладення відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном.

За умовами абзацу першого частини другої ст. 9 зазначеного Закону, орендодавець зобов'язаний надіслати заяву потенційного орендаря разом із доданими матеріалами органу, уповноваженому управляти державним майном.

Статтею 5 статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка кореспондується з п.1. ч.1. ст. 287 ГК України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Як вбачається з довідки від 10.11.2014р. № 38-15/1841, яка була адресована на ім'я начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, балансоутримувач державного майна запропонував передати в оренду нежитлові приміщення площею 255,2 кв.м ( приміщення першого поверху № 24,25,26,27 ) за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 17 ( а. с.56).

ОСОБА_4 освіти і науки України надало дозвіл на передачу в оренду частини нежитлових приміщень компресорної малої корпусу площею 166,6 м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул.Чкалова, 17) ( а. с. 55) .

Також, відповідно до ст. 24 Закону, орендоване майно страхується орендарем на користь того учасника договору оренди, який бере на себе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не встановлено договором оренди.

Пунктом 5.8. спірного договору сторони визначили порядок страхування майна, що передане в користування другому відповідачеві.

Пунктом 5.12 договору оренди в якості обов'язку орендаря визначено зобов'язання щодо укладання договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна з балансоутримувачем (3-ою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) та їх відшкодування.

Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом оренди за вказаним договором є нежитлові приміщення, що відповідає обєктам оренди, визначеним ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

Пунктом "б" ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції станом на момент укладення спірного договору) встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства, обєкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, до яких, зокрема, відноситься обєкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу публічного акціонерного товарисвта залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

При цьому, відповідно до абз. 20 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Суд зазначає, що в розумінні діючих правових норм до об'єктів освіти, зокрема, відносяться вищі навчальні заклади.

Так, відповідно до Пунктом 1.7.2.2 Статуту Університету передбачено право здавати рухоме та нерухоме майно в оренду, залишаючи у своєму розпорядження та використовувати для розширення матеріально - технічної бази кошти від здачі в оренду площею обладнання , інвентарю, матеріалів та інших ресурсів, які не використовуються, відповідно до чинного законодавства .

Пунктом 1.6 Статуту встановлено,е що університет - є юридичною особою, має відокремлене майно, може, від свого імені, набувати особистих немайнових прав і мати обов'язки, бути позивачем і відповідачем у суді. Університет має самостійний баланс, бюджетні рахунки в Державній казначейській службі України, печатку із зображенням Державного герба України, штампи і бланки зі своїм найменуванням, а також атрибутику університету, зареєстровану відповідно до чинного законодавства України. Фінансування університету здійснюється, зокрема, за рахунок видатків державного бюджету та коштів, що надійшли від здійснення фінансово-господарській діяльності університету в Україні та за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" (у редакції станом на момент укладення спірного договору) матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (ч. 5 ст. 63 України "Про освіту").

Приписами ч. 1 ст. 61 Закону України "Про освіту" встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Частиною 4 зазначеної статті визначено, що додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані навчальним закладом, на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання: дотації з місцевих бюджетів; дивіденди від цінних паперів; валютні надходження; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян; інші кошти.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, абзацом 5 частини 4 статті 61 Закону України "Про освіту" передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Також, відповідно до ч. 1, 2 Закону України "Про вищу освіту" (в редакції станом на момент укладення спірного рішення) вищий навчальний заклад відповідно до свого статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги у галузі вищої освітити повязаних з нею інших галузях діяльності за умови забезпечення провадження освітньої діяльності. Перелік видів платних послуг у галузі вищої освіти та пов'язаних з нею інших галузях діяльності, що можуть надаватися вищими навчальними закладами державної або комунальної форми власності, визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 за N 796 "Про ствердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Як встановлено господарським судом, на час передачі спірних приміщень в оренду вони були вільні, в учбовому процесі не використовувались .

Зокрема, представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача , зазначав, що приміщення, які є предметом спірного договору оренди, ніколи не використовувались з метою забезпечення навчального процесу.

Також, згідно з експлікацією технічного паспорту на громадський будинок літ. "Г-1" ( а. с. 80-83), призначенням приміщення № 21 є використання в якості компресорної малої , які передані відповідачеві в оренду, не були заплановані для використання в навчальній чи науковій діяльності Університету. Крім того, вхід до орендованих приміщень є окремим, ніяк не пов'язаним зі входом до самого учбового корпусу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вказане приміщення ніколи не було призначене для використання в учбовому процесі.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди від 10.06.2015р. № 5922-Н, як то: укладення вказаного договору має насідком порушення цілісності майнового комплексу або погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі; майно, яке є предметом договору, використовується у навчальному процесі (у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності); спірне майно використовується не за призначенням, що свідчить про передчасність висновку прокурора про використання спірного майна не за призначенням.

Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 61 Закону України "Про освіту", ст. 65 Закону України "Про вищу освіту", відповідно до яких відсутня заборона надавати індивідуально визначене майно навчального закладу в оренду, а також те, що положеннями Статуту університету передбачена можливість передання нерухомого майна, яке перебуває на його балансі, в оренду (п. 1.7.2.2 Статуту) та надання відповідної пропозиції на підставі довідки від 10.11.2014р. №38-15/1841 ( а. с. 56), зважаючи на відсутність можливості використання спірного приміщення в учбових цілей та/або відсутності порушення укладенням спірного договору учбового процесу, факт якого не спростовано позивачем у справі, суд дійшов висновку, що договір оренди № 5922-Н від 10.06.2015 року повністю відповідає вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна, Закону України "Про освіту", Закону України "Про вищу освіту", у звязку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним.

Щодо вимоги прокурора про припинення зобов'язання за договором оренди №5922-Н від 10.06.2015р. на майбутнє, а також зобов'язання TOB "ЕС Інжиніринг-Харків" звільнити орендовані приміщення площею 255,2 кв.м, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чкалова ,17 та повернути їх Регіональному відділенню Фонду державного майна по Харківській області суд зазначає, що дані вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору оренди.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявленої вимоги прокурора про визнання договору оренди від 10.06.2015р. № 5922-Н недійсним, дані вимоги прокурора також не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор має право звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів держави, що відповідає також положенням статей 15 та 16 Цивільного кодексу України щодо підстав судового захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права особи, зокрема, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу держаної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, визнання договору недійсним.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і, в такому разі, прокурор набуває статусу позивача (ст. 29 ГПК України).

Як встановлено судом , прокурор, посилаючись на те, що укладенням спірного договору оренди порушено інтереси держави, зважаючи на те, що в оренду незаконно отримано нежитлові приміщення площею 255,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Чкалова,17 , не надав належних доказів на підтвердження використання орендованого майна в супереч Закону.

Також, відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі ОСОБА_5 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України № 961 від 14.09.2011р. і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2015р.- 8279,21 грн. Орендна плата за перший місяць оренди червень 2015р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень, червень 2015р.

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6 договору визначено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої методики, у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами у розмірі 50%;

- на рахунок, визначений балансоутримувачем у розмірі 50%.

Відповідно до наданих Національним аерокосмічним університетом ім. М.Є.Жуковського "Харківський авіаційний інсититут" пояснень станом на день розгляду справи заборгованість ТОВ " ЕС Інжиніринг-Харків " по договору оренди № 5922-Н відсутня, що підтверджується наданими платіжним дорученнями.

Як зазначає третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача , діяльність університету забезпечується фінансуванням з загального та спеціального фондів. Видатки загального фонду (фінансування з державного бюджету України) забезпечують виплати виключно за соціально захищеними статтями, а саме: заробітна плата та нарахування на неї; стипендія; оплата комунальних послуг та утримання студентів з числа дітей-сиріт згідно чинного законодавства.

При цьому, з загального фонду не фінансується проведення ремонтів, придбання предметів та матеріалів, оплата інших послуг, які необхідні університету для нормального фінансування, кошти для оплати комунальних послуг виділяються не в достатньому обсязі.

У звязку з цим, університет не має необхідності у використанні приміщення наданого в оренду ТОВ "ЕС Інжиніринг-Харків" у навчальній та виховній діяльності, оскільки.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази невиконання або неналежного виконання орендарем спірного договору, що свідчить про наповнення Державного бюджету України в рахунок отримання орендної плати за користування ТОВ "ЕС Інжинирінг-Харків" нерухомим майном, та спрямування відповідних коштів на забезпечення існуючих потреб університету, а також зважаючи на те, що, при зверненні з даним позовом прокурором не доведено наявності використання майна, яке є предметом оспоруваного договору, всупереч діючих норм права, судова колегія дійшла висновку, що при зверненні до суду з даним позовом про прокурором не доведено наявності порушення охоронюваного законом інтересу держави, що є підставою для відмови в його задоволенні за необгрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, суд дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 12.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_6