ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.04.16р. Справа № 904/1618/16

За позовом Приватного підприємства "Спецстройсистема" (м. Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Ман" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 01-12/14 від 01.12.2014 у загальному розмірі 535 917 грн. 87 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 11.03.2016)

ОСОБА_2 - представник (довіреність від 11.03.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Спецстройсистема" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Ман" (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання послуг № 01-12/14 від 01.12.2014 у загальному розмірі 535 917 грн. 87 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 393 402 грн. 55 грн. - основний борг;

- 130 583 грн. 91 коп. - інфляційні втрати;

- 11 931 грн. 41 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг № 01-12/14 від 01.12.2014 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані в період з 01.12.2014 по 21.04.2015, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 393 402 грн. 55 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2015 року по січень 2016 року в сумі 130 583 грн. 91 коп. та 3% річних за період прострочення з 02.03.2015 по 04.03.2016 у сумі 11 931 грн. 41 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 06.04.2016.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 19714/16 від 01.04.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи витребувані ухвалою суду від 14.03.2016 документи.

У судове засідання 06.04.2016 з'явилися представники позивача.

Вимоги ухвали суду від 14.03.2016 були виконані позивачем у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 06.04.2016 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 14.03.2016, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49000, АДРЕСА_1, на вказану адресу і направлялась кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с.99).

При цьому, конверт з ухвалою суду від 14.03.2016 було повернуто 29.03.2016 за зворотною адресою з довідкою Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" форми 20 від 26.03.2016 "За закінченням терміну зберігання".

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Суд наголошує на тому, що ухвала суду від 14.03.2016 була надіслана відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його юридичною адресою, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його юридичною адресою, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала суду від 14.03.2016 була надіслана на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 14.03.2016 завчасно, та не отримана відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю юридичною адресою.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Представником позивача у судовому засіданні 06.04.2016 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Представник позивача також повідомив, що станом на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем не змінилися, будь-яких погашень відповідач не здійснював.

Крім того, представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що інфляційні процеси в економіці держави негативним чином відображаються на його фінансовому стані, а затягування моменту прийняття рішення, з урахуванням вказаних обставин, порушує його права. Крім того, у судовому засіданні позивач наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі, а дії відповідача свідчать про затягування процесу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідач протягом тривалого часу не погасив існуючу заборгованість, що в свою чергу, призводить до подальшого порушення прав позивача. Представником позивача у судовому засіданні 06.04.2016 повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював. Також представник позивача наголошував на тому, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Судом також було враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 01.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Ман" (далі - замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Спецстройсистема" (далі - виконавець, позивач) було укладено договір про надання послуг № 01-12/14 (далі - договір, а.с.43-44), відповідно до пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги автомобільної техніки у складі: самоскид ОСОБА_2 6520-029, самоскид ОСОБА_2 6520-029, самоскид Man Tga 33.350; самоскид Man Tga 33.350; самоскид Man 41 464; самоскид Man 41 414; самоскид ОСОБА_2 5511; самоскид ОСОБА_2 55111; Зіл-ММЗ 4502; Зіл-ММЗ 4502 для організації перевезень будівельних матеріалів на території Дніпропетровської області, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

У пункті 7.1. договору сторони узгодили, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє протягом одного року з можливістю пролонгації за взаємною згодою сторін, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх договірних зобов'язань.

Докази визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору у матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У розділі 3 сторони погодили строк надання послуг, а саме:

- послуги надаються виконавцем протягом строку дії договору (пункт 3.1. договору);

- початок: після підписання договору між обома сторонами (пункт 3.2. договору);

- закінчення: після виконання обома сторонами своїх договірних зобов'язань (пункт 3.3. договору).

У розділі 5 сторони визначили вартість послуг, а саме:

- вартість послуг за договором визначається в національній валюті України (пункт 4.1. договору);

- вартість послуг по доставці товару узгоджується в додатку № 1 до договору та є невід'ємною його частиною (пункт 4.2. договору);

- розрахунок оплати здійснюється виходячи із умов, вказаних в додатку № 1 до договору (пункт 4.3. договору).

Отже, сторонами були підписані додаток № 1 та додаток № 2 до договору щодо вартості послуг (а.с.45-46).

На виконання умов договору позивачем в період з 01.12.2014 по 21.04.2015 було надано відповідачу послуги на загальну суму 433 402 грн. 55 коп., що підтверджується актами надання послуг за вказаний період (а.с.49-92).

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем та скріплені їх печатками. В актах також зазначено, що замовник претензій по обсягу, якості та строкам надання послуг не має.

Заперечення відповідача щодо якості та обсягів наданих послуг в матеріалах справи також відсутні.

Оригінали вказаних актів було оглянуто у судовому засіданні 06.04.2016.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, у пунктах 5.1. та 5.2. договору сторонами визначено, що розрахунок по договору здійснюється в національній валюті України. Оплата вартості послуг здійснюється замовником протягом 90 календарних днів з моменту виконання виконавцем своїх зобов'язань по доставці вантажу.

В порушення вказаних умов договору, відповідач надані позивачем послуги оплатив лише частково, а саме: 05.03.2015 було сплачено 40 000 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем в період з 01.12.2014 по 21.04.2015 послуг відповідач порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 393 402 грн. 55 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності претензій відповідача стосовно строків, якості та обєму надання послуг. В актах сторонами вказано, що замовник претензій по обсягу, якості та строкам надання послуг не має, що свідчить про прийняття відповідачем наданих позивачем послуг без зауважень.

Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи визначені контрагентами порядок та строки оплати наданих послуг, приймаючи до уваги прийняття відповідачем наданих послуг за відповідними актами в рамках спірного правочину, господарський суд встановив, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає наявність основної заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 393 402 грн. 55 коп. обґрунтованою та підтвердженою належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів оплати наданих послуг відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період у сумі 393 402 грн. 55 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором про надання послуг № 01-12/14 від 01.12.2014 у відповідача перед позивачем в сумі 393 402 грн. 55 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а отже позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 393 402 грн. 55 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Під час прийняття рішення по справі судом було враховано, що відповідно до умов пунктів 6.1. та 6.2. договору всі спори, які виникають між сторонами за договором або у зв'язку з ним, вирішуються шляхом переговорів між уповноваженими представниками сторін. У випадку неможливості вирішення спорів шляхом переговорів вони розглядаються в судовому порядку у відповідності з встановленої законодавством України підвідомчістю та підсудності справ за такими спорами. Досудовий (претензійний) порядок розгляду спорів є обов'язковим для сторін.

В той же час, суд виходить із того, що вибір способу захисту своїх прав та порушених інтересів є правом позивача. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 по справі № 1-2/2002, положення частини 2статті 124 Конституції України передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина 5 статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа, має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі - судовий захист.

При цьому, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

В той же час, позивачем направлялась на адресу відповідача претензія № 160122/1 від 22.01.2016 щодо погашення заборгованості в сумі 393 402 грн. 46 коп. (а.с.93-97). Однак, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати за період з березня 2015 року по січень 2016 року, згідно з розрахунком (а.с.28-29) в сумі 130 583 грн. 91 коп.

За змістом частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Вищого господарського суду України від 01.04.2015 по справі № 917/1667/14.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вище вказані положення, крім того, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на суму 393 402 грн. 55 коп. з березня 2015 року, в той час, як в березні 2015 року заборгованість була не у визначеній позивачем сумі.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаними періодами, судом встановлено таке:

- за надані 01.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 інфляційні втрати не нараховуються;

- за надані 01.12.2014 послуги на суму 269 грн. 45 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 інфляційні втрати не нараховуються;

- за надані 02.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 інфляційні втрати не нараховуються;

- за надані 02.12.2014 послуги на суму 269 грн. 45 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 інфляційні втрати не нараховуються;

- за надані 02.12.2014 послуги на суму 25 618 грн. 22 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 інфляційні втрати не нараховуються;

- за надані 03.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 03.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в день прострочення 04.03.2015 інфляційні втрати не нараховуються;

- за надані 03.12.2014 послуги на суму 23 702 грн. 26 коп. граничний строк оплати - 03.03.2015, послуги були частково оплачені 05.03.2015, залишок заборгованості складає 10 232 грн. 64 коп., отже, в період прострочення з 05.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 2 068 грн. 28 коп.;

- за надані 04.12.2014 послуги на суму 25 626 грн. 70 коп. граничний строк оплати - 04.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 05.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 5 179 грн. 82 коп.;

- за надані 04.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 04.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 05.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 25 грн. 15 коп.;

- за надані 05.12.2014 послуги на суму 23 709 грн. 43 коп. граничний строк оплати - 05.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 06.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 792 грн. 29 коп.;

- за надані 08.12.2014 послуги на суму 23 627 грн. 00 коп. граничний строк оплати - 10.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 11.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 775 грн. 63 коп.;

- за надані 09.12.2014 послуги на суму 23 664 грн. 28 коп. граничний строк оплати - 10.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 11.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 783 грн. 16 коп.;

- за надані 10.12.2014 послуги на суму 23 721 грн. 73 коп. граничний строк оплати - 10.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 11.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 794 грн. 77 коп.;

- за надані 11.12.2014 послуги на суму 23 720 грн. 30 коп. граничний строк оплати - 11.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 12.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 794 грн. 49 коп.;

- за надані 12.12.2014 послуги на суму 25 529 грн. 29 коп. граничний строк оплати - 12.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 13.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 5 160 грн. 13 коп.;

- за надані 15.12.2014 послуги на суму 25 573 грн. 33 коп. граничний строк оплати - 16.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 17.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 5 169 грн. 03 коп.;

- за надані 16.12.2014 послуги на суму 25 641 грн. 23 коп. граничний строк оплати - 16.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 17.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 5 182 грн. 75 коп.;

- за надані 17.12.2014 послуги на суму 23 705 грн. 36 коп. граничний строк оплати - 17.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 18.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 791 грн. 47 коп.;

- за надані 18.12.2014 послуги на суму 23 509 грн. 48 коп. граничний строк оплати - 18.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 19.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 751 грн. 87 коп.;

- за надані 19.12.2014 послуги на суму 23 509 грн. 48 коп. граничний строк оплати - 19.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 20.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 751 грн. 87 коп.;

- за надані 22.12.2014 послуги на суму 23 725 грн. 08 коп. граничний строк оплати - 23.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 24.03.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по січень 2016 року складають 4 795 грн. 45 коп.;

- за надані 17.04.2015 послуги на суму 30 322 грн. 28 коп. граничний строк оплати - 16.07.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 17.07.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з серпня 2015 року по січень 2016 року складають 6 128 грн. 92 коп.;

- за надані 20.04.2015 послуги на суму 23 813 грн. 11 коп. граничний строк оплати - 20.07.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 21.07.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з серпня 2015 року по січень 2016 року складають 4 813 грн. 24 коп.;

- за надані 21.04.2015 послуги на суму 13 647 грн. 41 коп. граничний строк оплати - 20.07.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 21.07.2015 по 04.03.2016 інфляційні втрати за період з серпня 2015 року по січень 2016 року складають 2 758 грн. 49 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 79 516 грн. 81 коп.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України також були розраховані 3% річних за період прострочення з 02.03.2015 по 04.03.2016 у сумі 11 931 грн. 41 коп.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що він не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи, оскільки позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на суму 393 402 грн. 55 коп. з березня 2015 року, в той час, як в березні 2015 року заборгованість була не у визначеній позивачем сумі, а з часом накопичувалась.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаними періодами, судом встановлено таке:

- за надані 01.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 3% річних складають 0 грн. 02 коп.;

- за надані 01.12.2014 послуги на суму 269 грн. 45 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.20153% річних складають 0 грн. 04 коп.;

- за надані 02.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 3% річних складають 0 грн. 02 коп.;

- за надані 02.12.2014 послуги на суму 269 грн. 45 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 3% річних складають 0 грн. 04 коп.;

- за надані 02.12.2014 послуги на суму 25 618 грн. 22 коп. граничний строк оплати - 02.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в період прострочення з 03.03.2015 по 04.03.2015 3% річних складають 4 грн. 21 коп.;

- за надані 03.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 03.03.2015, послуги були оплачені 05.03.2015, отже, в день прострочення 04.03.2015 3% річних складають 0 грн. 01 коп.;

- за надані 03.12.2014 послуги на суму 23 702 грн. 26 коп. граничний строк оплати - 03.03.2015, послуги були частково оплачені 05.03.2015, залишок заборгованості складає 10 232 грн. 64 коп., отже, в день прострочення 04.03.2015 3% річних складають 1 грн. 95 коп., а в період прострочення з 05.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 306 грн. 83 коп.;

- за надані 04.12.2014 послуги на суму 25 626 грн. 70 коп. граничний строк оплати - 04.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 05.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 770 грн. 54 коп.;

- за надані 04.12.2014 послуги на суму 124 грн. 42 коп. граничний строк оплати - 04.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 05.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 3 грн. 74 коп.;

- за надані 05.12.2014 послуги на суму 23 709 грн. 43 коп. граничний строк оплати - 05.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 06.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 710 грн. 94 коп.;

- за надані 08.12.2014 послуги на суму 23 627 грн. 00 коп. граничний строк оплати - 10.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 11.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 698 грн. 76 коп.;

- за надані 09.12.2014 послуги на суму 23 664 грн. 28 коп. граничний строк оплати - 10.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 11.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 699 грн. 86 коп.;

- за надані 10.12.2014 послуги на суму 23 721 грн. 73 коп. граничний строк оплати - 10.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 11.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 701 грн. 56 коп.;

- за надані 11.12.2014 послуги на суму 23 720 грн. 30 коп. граничний строк оплати - 11.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 12.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 699 грн. 57 коп.;

- за надані 12.12.2014 послуги на суму 25 529 грн. 29 коп. граничний строк оплати - 12.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 13.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 750 грн. 82 коп.;

- за надані 15.12.2014 послуги на суму 25 573 грн. 33 коп. граничний строк оплати - 16.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 17.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 743 грн. 71 коп.;

- за надані 16.12.2014 послуги на суму 25 641 грн. 23 коп. граничний строк оплати - 16.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 17.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 745 грн. 69 коп.;

- за надані 17.12.2014 послуги на суму 23 705 грн. 36 коп. граничний строк оплати - 17.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 18.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 687 грн. 44 коп.;

- за надані 18.12.2014 послуги на суму 23 509 грн. 48 коп. граничний строк оплати - 18.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 19.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 679 грн. 83 коп.;

- за надані 19.12.2014 послуги на суму 23 509 грн. 48 коп. граничний строк оплати - 19.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 20.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 677 грн. 90 коп.;

- за надані 22.12.2014 послуги на суму 23 725 грн. 08 коп. граничний строк оплати - 23.03.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 24.03.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 676 грн. 31 коп.;

- за надані 17.04.2015 послуги на суму 30 322 грн. 28 коп. граничний строк оплати - 16.07.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 17.07.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 577 грн. 76 коп.;

- за надані 20.04.2015 послуги на суму 23 813 грн. 11 коп. граничний строк оплати - 20.07.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 21.07.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 445 грн. 91 коп.;

- за надані 21.04.2015 послуги на суму 13 647 грн. 41 коп. граничний строк оплати - 20.07.2015, послуги не оплачені, отже, в період прострочення з 21.07.2015 по 04.03.2016 3% річних складають 255 грн. 55 коп.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 10 839 грн. 01 коп.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 535 917 грн. 87 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 8 038 грн. 77 коп. (1,5 відсотка ціни позову), а позивачем згідно з квитанцією від 11.03.2016 сплачено 8 038 грн. 78 коп.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 0 грн. 01 коп. (8 038,78 - 8 038,77).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судові витрати у справі покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Ман" (49000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код 30608869) на користь Приватного підприємства "Спецстройсистема" (49000, м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 106-А, приміщення 1-А; ідентифікаційний код 36839765) 393 402 грн. 55 коп. основного боргу, 79 516 грн. 81 коп. - інфляційних втрат, 10 839 грн. 01 коп. - 3% річних, 7 256 грн. 38 коп. частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Спецстройсистема" (49000, м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 106-А, приміщення 1-А; ідентифікаційний код 36839765) надмірно сплачений судовий збір у сумі 0 грн. 01 коп., сплачений згідно з квитанцією від 11.03.2016, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3