ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2016 р.Справа № 922/411/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Нью Системс АМ", м. Харків
до ТОВ "Харківська служба замовника", м. Харків
про стягнення коштів у сумі 30 000,00 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за дов. б/н від 28.08.15 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нью Системс АМ" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська Служба Замовника" про стягнення грошових коштів у розмірі 30 000, 00 грн., у зв'язку із невиконанням останнім своїх зобовязань за Договором доручення №22-13/Ю від 21.08.2013 р.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.03.2016 р. об 11:30 год.

На виконання ухвали суду від 18.02.2016р. від представника позивача 10.03.2016р. до суду надійшли додактові документи (вх.№7960), які були долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. розгляд справи було відкладено на 06.04.2016р. о 10:30 год.

В судовому засіданні 06.04.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

У призначене судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нью Системс АМ" (Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська служба замовника" (Повірений) був укладений Договір доручення №22-13/Ю від 21 серпня 2013 року (надалі - Договір доручення), відповідно до предмету якого довіритель доручає, а повірений бере на себе зобов'язання від імені та за рахунок довірителя виконати дії з проведення заходів, пов'язаних з оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку для обслуговування і експлуатації пілорами по вул. Нестерова, 5, м. Харків.

Згідно з п. 3.1 Договору доручення за вчинення дій, визначених у пункті 1.1 статті 1 договору, Довіритель зобов'язується виплатити Повіреному винагороду в розмірі 30000,00 грн. погодженому сторонами в протоколі узгодження договірної ціни (додаток № 1 до договору), шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Повіреного, вказаний у статті 7 договору, протягом 3-х банківських днів з моменту надання повіреним відповідних рахунків по договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору доручення належним виконанням зобов'язань за договором з боку Повіреного є вчинення всіх дій, визначених пунктом 1.1 статті 1 Договору, або їх окремих етапів, що підтверджується двостороннім актом прийму-передачі виконаних робіт або документами у відповідності з п. 3.3 ст. 3 Договору.

У відповідності до п. 3.3. Договору доручення акт прийому-передачі виконаних робіт складається Повіреним і направляється на узгодження та підписання Довірителю, який зобов'язаний розглянути, підписати і повернути один примірник акту прийому-передачі виконаних робіт Повіреному протягом трьох банківських днів. У разі виявлення недоліків виконаних робіт Довіритель протягом трьох банківських днів надсилає Повіреному мотивовану відмову від підписання акту прийому-передачі виконаних робіт, після чого сторони складають двосторонній акт з переліком виявлених недоліків, порядку та строків їх усунення і взаєморозрахунків.

Пунктом 3.4 Договору доручення сторони погодили, що у разі невиконання Довірителем вимог, викладених у пункті 3.3 статті 3 Договору протягом п'яти банківських днів, Повірений вважається таким, що виконав зобов'язання за договором своєчасно та належним чином, а Довіритель прийняв їх виконання в повному обсязі без зауважень, про що Повіреним самостійно вказується в акті прийому-передачі виконаних робіт, який в такому випадку сторонами визнається належним підтвердженням виконання доручення повіреним.

Відповідно до п. 5.1 вказаного Договору доручення, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і дії до виконання сторонами всіх зобов'язань за договором, підтвердженням чому є акти прийому-передачі виконаних робіт з боку повіреного і платіжні документи про оплату наданих за договором послуг з боку довірителя.

У додатку №1 до Договору доручення сторони дійшли до взаємної згоди, що вартість послуг, передбачених договором, становить 30 000,00 грн.

У додатку №2 до договору "Календарний план виконання робіт" сторони визначили строки виконання робіт.

Позивач свої зобов'язання, передбачені п. 3.1. Договору доручення, щодо виплати нагороди в розмірі 30 000,00 грн. виконав належним чином, що підтверджується висками з банківського рахунку позивача (а.с.12-17) та платіжними дорученнями (а.с. 48-50).

Однак, відповідач не виконав зобов'язання щодо проведення заходів, пов'язаних з оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку для обслуговування і експлуатації пілорами по вул. Нестерова, 5 ,м. Харків.

В зв'язку з цим, позивач надіслав відповідачу листа №1.20-161 від 04.03.2015р., в якому повідомив відповідача про втрату інтересу до предмету договору та відмову від договору, а також вимагав повернути сплачені ним кошти в сумі 30000,00 грн. у 30-денний строк з моменту отримання відповідачем цього листа. Однак відповідач кошти не повернув та відповіді не надав.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нью Системс АМ" (Довіритель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківська служба замовника" (Повірений) був укладений Договір доручення №22-13/Ю від 21 серпня 2013 року.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір доручення №22-13/Ю від 21 серпня 2013 року як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг з приймання платежів.

Згідно ст. 1003 Цивільного кодексу України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем вчинено дії з проведення заходів, пов'язаних з оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку для обслуговування і експлуатації пілорами по вул. Нестерова, 5, м. Харків.

Зі змісту ст. 1008 Цивільного кодексу України вбачається, що договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору.

Позивач звернувся до відповідача з Лист №1.20-161 від 04.03.2015 р., в якому повідомив останнього про відмову від Договору доручення та з вимогою повернути грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. у 30-денний строк з моменту отримання цього листа.

Про направлення зазначеного листа свідчить залучена до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Вищезазначений лист було повернуто підприємством поштового зв'язку з посиланням "за закінченням терміну зберігання" про що свідчить копія конверту з довідкою УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 22-24)

Як зазначено в абз. 2 до п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Рекомендований лист було повернуто на поштове відділення зв'язку, в якому обслуговується Позивач, 07 квітня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, Договір доручення №22-13/Ю віл 21 серпня 2013 року припинив свою дію 07 квітня 2015 року.

Як встановлено судом, станом на день розгляду справи відповідач грошові кошти в розмірі 30 000,00 грн. позивачу не повернув.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові №6-88цс13 від 02 жовтня 2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи припинення дії Договору доручення №22-13/Ю від 21 серпня 2013 року, підстави набуття та збереження грошових коштів у розмірі 30000,00 грн. у відповідача відпали.

Судом встановлено, що відповідач незаконно володіє грошовими коштами в розмірі 30 000,00 грн., у зв'язку з чим позовна вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Системс АМ" підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська служба замовника" (61051, м. Харків, вул. Ахсарова, буд. 4/6 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нью Системc АМ" (61115, місто Харків, пр. Косіора, буд. 81, ) грошові кошти в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_1