номер провадження справи 4/7/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016 Справа № 908/342/16

за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 1)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Луначарського 61)

про стягнення 428492, 00 грн. боргу, 72131,57 грн. пені, 29994, 40 грн. штрафу, 11055,09 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 5031,52 грн. 3 % річних

Суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність №137/16 від 01.02.2016р.;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 39 від 14.01.2016 р.;

08.02.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулась Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі, м. Маріуполь, Запорізька область про стягнення 449982,27 грн. заборгованості за кредитом, 53011,68 грн. про стягнення 428492, 00 грн. боргу, 72131,57 грн. пені, 29994, 40 грн. штрафу, 11055,09 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 5031,52 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.02.2016 р. порушено провадження у справі № 908/342/16, справі присвоєно номер провадження 4/7/16, розгляд справи призначено на 29.02.2016 р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору. Ухвалою суду від 29.02.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 04.04.2016р.

В судовому засіданні 04.04.2016р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 11-16, 525, 526, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 264-265 ГК України, умовами договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-216 від 28.05.2012 р., просив стягнути з відповідача суму 428492, 00 грн. боргу, 72131,57 грн. пені, 29994, 40 грн. штрафу, 11055,09 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 5031,52 грн. 3 % річних.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву або контррозрахунок суми заявленої до стягнення не надав.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судовому засіданні, заслухавши пояснення представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

28.05.2012 р. між Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (позивачем у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі (відповідачем у справі) було укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 14/12-216, відповідно до умов якого Позивач (Кредитор) та відповідач (Боржник) домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (реструктуризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010 № 06/10-1071-ТЕ-14.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1 цього Договору, складає 5141904, 25 грн., станом на 31.03.2012, що підтверджується ОСОБА_2 звірки розрахунків.

Згідно п. 2.2 Договору Боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану в п. 2.1 цього Договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (далі - Графік). Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, а саме (зазначається спірний період та графік погашення заборгованості).

Згідно п. 2.3 Договору зобов'язання Боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2.2 цього Договору на відповідний місяць.

Положеннями п. 2.5 Договору про реструктуризацію заборгованості передбачено, що у випадку, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Кредитор зараховує кошти, що надійшли від Боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Пунктом 3.1 Договору сторони узгодили, що за невиконання або за неналежне виконання умов цього договору вони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2022р., а в частині виконання зобов'язань за Договором до їх повного здійснення.

Предметом спору у даній справі є стягнення з ТОВ Мелітопольські теплові мережі 428492, 00 грн. боргу, 72131,57 грн. пені, 29994, 40 грн. штрафу, 11055,09 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 5031,52 грн. 3 % річних оскільки відповідачем своєчасно не виконані умови договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-216 від 28.05.2012 р.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що сума простроченого основного боргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі перед Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України за період з 01.01.2013 р. по 01.01.2016 р. становить 428 492, 00 грн.

Отже, що відповідач взяті на себе зобовязання договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-216 від 28.05.2012 р. належним чином та в повному обсязі не виконав.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 68 Конституції України закони України підлягають обов'язковому виконанню на всій території України всіма юридичними та фізичними особами.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, факт наявності заборгованості перед ДК Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України за договору про реструктуризацію заборгованості № 14/12-216 від 28.05.2012 р. у розмірі 428 492, 00 грн. підтверджується фактичними обставинами справи.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення за договором № 14/12-216 від 28.05.2012 р. заборгованості в сумі 428 492, 00 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання малу бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 3.4 Договору, який передбачає, що за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2 цього Договору, Боржник зобов'язується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% (сім відсотків) від суми простроченого платежу.

За невиконання грошових зобов'язання за Договором № 14/12-216 від 28.05.2012 р. позивачем предявлена до стягнення пеня в розмірі 72131, 57 грн.

Судом перевірено заявлений позивачем розмір пені та встановлено, що розрахунок пені визначено невірно.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені за неналежне виконання грошових зобовязань за договором № 14/12-216 від 28.05.2012 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню в заявленій сумі.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 29994, 40 грн. штрафу за прострочення виконання зобов'язань.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

В п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. міститься вказівка, що чинним законодавством не виключена можливість встановлення в укладеному сторонами договорі застосування до грошового зобовязання не тільки пені, а й іншого виду неустойки штрафу, притому і як самостійного заходу відповідальності, і як такого, що застосовується поряд з пенею.

У відповідності до п. 3.4 Договору сторони передбачили, що за прострочення виконання зобов'язань, понад тридцять днів сплати, вказаних у п. 2.2 цього Договору, Боржник зобов'язується сплатити Кредитору штраф в розмірі 7% (сім відсотків) від суми простроченого платежу.

Факт прострочення відповідачем терміну оплати товару, передбаченого графіком сплати заборгованості є доведеним та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 29994, 40 грн. штрафу на підставі п. 3.4 Договору є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 11055,09 грн. інфляційного нарахування на суму основного боргу та 5031,52 грн. 3 % річних.

Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат судом перевірені та визнані такими, що виконані вірно.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 11055,09 грн. інфляційного нарахування на суму основного боргу та 5031,52 грн. 3 % річних за порушення строків оплати за Договором №1191 від 21.10.2013р. заявлені до стягнення правомірно та підлягають задоволенню судом.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач доказів щодо належного виконання взятих на себе зобовязань за договором про реструктуризацію заборгованості № 14/12-216 від 28.05.2012 р. суду не надав.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні доведеними, заснованими на законі, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати присуджуються до стягнення з відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі, Запорізька область, м. Мелітополь задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі (72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Луначарського 61, ) на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) 428492 (чотириста двадцять вісім тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 00 коп. боргу, 72 131 (сімдесят дві тисячі сто тридцять одну) грн. 57 коп. пені, 29994 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 40 коп. штрафу, 5031 (п'ять тисяч тридцять одну) грн. 52 коп. 3 % річних, 11055 (одинадцять тисяч п'ятдесят п'ять) грн. 09 коп. втрат від інфляції грошових коштів та 8 200 (вісім тисяч двісті) грн. 57 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 08 квітня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.