донецький апеляційний господарський суд

Постанова
Іменем України

04.04.2016 справа №908/267/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівБудко Н.В. Дучал Н.М., Сгара Е.В.
при секретарі: за участю представників сторін: від скаржника (третьої особи): прокурор: від позивача 1 (Міністерства оборони України): від позивача 2 (Квартирно-експлуатаційного відділу): від відповідача: від третьої особи ТОВ «БК «Будресурси»: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіРудик Т.С. Гунцев О.С. паспорт НОМЕР_1 (особисто), Зоріна А.І. довіреність б/н від 29.10.2015 р.; Волик О.Г. посвідчення № 035279 від 26.08.2015 р.; Пономаренко В.І. довіреність № 220/816/д від 30.12.2015 р.; Бойко Р.І. довіреність № 333 від 02.02.2016 р.; Не з?явився; Петренко І.В. довіреність б/н від 11.03.2016 р. ОСОБА_1 смт. Кушугум, Запорізької області Запорізької області 21.12.2015 р. № 908/267/15-г
за позовом доЗаступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м.Київ, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя м.Запоріжжя Бердянської районної державної адміністрації м.Бердянськ, Запорізька область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) ОСОБА_2 , с. Дмитрівка Запорізької області, 2) ОСОБА_3 , с.Дмитрівка Запорізької області, 3) ОСОБА_4 , Запорізька область, м.Бердянськ Запорізької області, 4) ОСОБА_5 , Запорізька область, м.Бердянськ Запорізької області, 5) ОСОБА_6 , м. Бердянськ Запорізької області, 6) ОСОБА_7 , смт. Кушугум, Запорізької області, 7) ОСОБА_8 , смт. Кушугум Запорізької області, 8) ОСОБА_9 смт. Кушугум, Запорізька область, 9) ОСОБА_10 , Запорізька область, смт. Кушугум, 10) ОСОБА_11 , м. Київ, 11) ОСОБА_12 , Київська область, с. Софіївка-Борщагівка, 12) ОСОБА_13 , Київська область, с. Софіївська-Борщагівка, 13) ОСОБА_14 , Запорізька область, смт. Кушугум, 14) ОСОБА_15 , Запорізька область, смт. Кушугум, 15) ОСОБА_16 , Запорізька область, смт. Кушугум, 16) ОСОБА_17 , Запорізька область, смт.Кушугум, 17) ОСОБА_18 , м. Київ, 18) ОСОБА_19 , Запорізька область, смт. Кушугум, 20) ОСОБА_20 , Запорізька область, смт. Кушугум, 21) ОСОБА_21 , Запорізька область, смт. Кушугум, 22) ОСОБА_22 , Запорізька область, м. Бердянськ, 23) ОСОБА_23 , Запорізька область, м. Бердянськ, 24) ОСОБА_24 , м. Київ, 25) ОСОБА_25 , м. Київ, 26) ОСОБА_26 , м. Київ, 27) ОСОБА_27 , м. Київ, 28) ОСОБА_28 , м. Київ, 29)Карпутової-Малої Людмили Олександрівни, м. Запоріжжя, 30) ОСОБА_29 , м. Київ, 31) ОСОБА_30 , м. Київ, 32) ОСОБА_31 , Запорізька область, смт. Кушугум, 33) ОСОБА_32 , Запорізька область, смт. Кушугум, 34) ОСОБА_33 , Запорізька область, смт. Кушугум, 35) ОСОБА_34 , Запорізька область, смт. Кушугум, 36) ОСОБА_35 , Запорізька область, смт. Кушугум, 37) ОСОБА_36 , Запорізька область, смт. Кушугум, 38) ОСОБА_37 , Запорізька область, смт. Кушугум, 39) ОСОБА_38 , м. Запоріжжя, 40) ОСОБА_39 , м. Запоріжжя, 41) ОСОБА_40 , Запорізька область, с. Скельки, 42) ОСОБА_41 , Запорізька область, с. Скельки, 43) ОСОБА_42 , Запорізька область, с. Скельки, 44) ОСОБА_43 , м. Київ, 45) ОСОБА_44 , м. Київ, 46) ОСОБА_45 , Запорізька область, м.Бердянськ, 47) ОСОБА_46 , м. Київ, 48) ОСОБА_47 , м. Київ, 49) ОСОБА_48 , м. Київ, 50) ОСОБА_49 , Запорізька область, с. Дмитрівка, 51) ОСОБА_50 , м. Київ, 52) ОСОБА_51 , м. Київ, 53) ОСОБА_52 , м. Київ, 54) Москаленко Миколи Андрійовичи, м. Київ, 55) ОСОБА_53 , м. Київ, 56) ОСОБА_54 , м. Київ, 57) ОСОБА_55 , м. Київ, 58) ОСОБА_56 , м. Сімферополь, 59) ОСОБА_57 , Запорізька область, смт. Кушугум, 60) ОСОБА_58 , м. Сімферополь, 61) ОСОБА_59 , Запорізька область, смт. Кушугум, 62) ОСОБА_60 , м. Київ, 63) ОСОБА_61 , м. Київ, 64) ОСОБА_62 , Чернігівська область, с. Піски, 65) ОСОБА_63 , м. Київ, 66) ОСОБА_64 , Київська область, с.Софіївська-Борщагівка, 67) ОСОБА_65 , м. Запоріжжя, 68) ОСОБА_66 , м. Запоріжжя, 69) ОСОБА_67 , м. Київ, 70) ОСОБА_68 , Запорізька область, смт. Кушугум, 71) ОСОБА_69 , Запорізька область, смт. Кушугум, 72) ОСОБА_70 , м. Запоріжжя, 73) ОСОБА_71 , Дніпропетровська область, с. Настасівка, 74) ОСОБА_72 , м. Київ, 75) ОСОБА_73 , м. Київ, 76) ОСОБА_74 , м. Київ, 77) ОСОБА_75 , м. Київ, 78) ОСОБА_76 , м. Запоріжжя, 79) ОСОБА_77 , Запорізька область, смт. Кушугум, 80) ОСОБА_78 , Запорізька область, смт. Кушугум, 81) ОСОБА_79 , Запорізька область, смт. Кушугум, 82) ОСОБА_80 , м. Київ, 83) ОСОБА_81 , м. Київ, 84) ОСОБА_82 , м. Київ, 85) ОСОБА_83 , м. Київ, 86) ОСОБА_84 , м.Запоріжжя, 87) ОСОБА_85 , м. Запоріжжя, 88) ОСОБА_86 , Запорізька область, м. Бердянськ, 89) ОСОБА_87 , Запорізька область, м.Бердянськ, 90) ОСОБА_88 , м. Київ, 91)Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будресурси, м. Київ.

про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Бердянської районної державної адміністрації №532 від 02.08.2007 р. та №345 від 16.05.2008 р.

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України м.Запоріжжя в інтересах держави в особі 1.Міністерства оборони України м.Київ, 2.Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя м.Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Бердянської районної державної адміністрації м.Бердянськ, Запорізької області про визнання незаконними та скасування повністю розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 532 від 02.08.2007 р. «Про передачу у власність земельних ділянок» та № 345 від 16.05.2008 р. «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.08.2007 р. № 532».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.09.2015р. залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог (мають речові права на земельні ділянки, передані їм у власність розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації №532 від 02.08.2007р.): 1) ОСОБА_2 , с. Дмитрівка Запорізької області, 2) ОСОБА_3 , с.Дмитрівка Запорізької області, 3) ОСОБА_4 , Запорізька область, м.Бердянськ Запорізької області, 4) ОСОБА_5 , Запорізька область, м.Бердянськ Запорізької області, 5) ОСОБА_6 , м. Бердянськ Запорізької області, 6) ОСОБА_7 , смт. Кушугум, Запорізької області, 7) ОСОБА_8 , смт. Кушугум Запорізької області, 8) ОСОБА_9 смт. Кушугум, Запорізька область, 9) ОСОБА_10 , Запорізька область, смт. Кушугум, 10) ОСОБА_11 , м. Київ, 11) ОСОБА_12 , Київська область, с. Софіївка-Борщагівка, 12) ОСОБА_13 , Київська область, с. Софіївська-Борщагівка, 13) ОСОБА_14 , Запорізька область, смт. Кушугум, 14) ОСОБА_15 , Запорізька область, смт. Кушугум, 15) ОСОБА_16 , Запорізька область, смт. Кушугум, 16) ОСОБА_17 , Запорізька область, смт.Кушугум, 17) ОСОБА_18 , м. Київ, 18) ОСОБА_19 , Запорізька область, смт. Кушугум, 20) ОСОБА_20 , Запорізька область, смт. Кушугум, 21) ОСОБА_21 , Запорізька область, смт. Кушугум, 22) ОСОБА_22 , Запорізька область, м. Бердянськ, 23) ОСОБА_23 , Запорізька область, м. Бердянськ, 24) ОСОБА_24 , м. Київ, 25) ОСОБА_25 , м. Київ, 26) ОСОБА_26 , м. Київ, 27) ОСОБА_27 , м. Київ, 28) ОСОБА_28 , м. Київ, 29)Карпутову-Малу Людмилу Олександрівну, м. Запоріжжя, 30) ОСОБА_29 , м. Київ, 31) ОСОБА_30 , м. Київ, 32) ОСОБА_31 , Запорізька область, смт. Кушугум, 33) ОСОБА_32 , Запорізька область, смт. Кушугум, 34) ОСОБА_33 , Запорізька область, смт. Кушугум, 35) ОСОБА_34 , Запорізька область, смт. Кушугум, 36) ОСОБА_35 , Запорізька область, смт. Кушугум, 37) ОСОБА_36 , Запорізька область, смт. Кушугум, 38) ОСОБА_37 , Запорізька область, смт. Кушугум, 39) ОСОБА_38 , м. Запоріжжя, 40) ОСОБА_39 , м. Запоріжжя, 41) ОСОБА_40 , Запорізька область, с. Скельки, 42) ОСОБА_41 , Запорізька область, с. Скельки, 43) ОСОБА_42 , Запорізька область, с. Скельки, 44) ОСОБА_43 , м. Київ, 45) ОСОБА_44 , м. Київ, 46) ОСОБА_45 , Запорізька область, м.Бердянськ, 47) ОСОБА_46 , м. Київ, 48) ОСОБА_47 , м. Київ, 49) ОСОБА_48 , м. Київ, 50) ОСОБА_49 , Запорізька область, с. Дмитрівка, 51) ОСОБА_50 , м. Київ, 52) ОСОБА_51 , м. Київ, 53) ОСОБА_52 , м. Київ, 54) ОСОБА_89 , м. Київ, 55) ОСОБА_53 , м. Київ, 56) ОСОБА_54 , м. Київ, 57) ОСОБА_55 , м. Київ, 58) ОСОБА_56 , м. Сімферополь, 59) ОСОБА_57 , Запорізька область, смт. Кушугум, 60) ОСОБА_58 , м. Сімферополь, 61) ОСОБА_59 , Запорізька область, смт. Кушугум, 62) ОСОБА_60 , м. Київ, 63) ОСОБА_61 , м. Київ, 64) ОСОБА_62 , Чернігівська область, с. Піски, 65) ОСОБА_63 , м. Київ, 66) ОСОБА_64 , Київська область, с.Софіївська-Борщагівка, 67) ОСОБА_65 , м. Запоріжжя, 68) ОСОБА_66 , м. Запоріжжя, 69) ОСОБА_67 , м. Київ, 70) ОСОБА_68 , Запорізька область, смт. Кушугум, 71) ОСОБА_69 , Запорізька область, смт. Кушугум, 72) ОСОБА_70 , м. Запоріжжя, 73) ОСОБА_71 , Дніпропетровська область, с. Настасівка, 74) ОСОБА_72 , м. Київ, 75) ОСОБА_73 , м. Київ, 76) ОСОБА_74 , м. Київ, 77) ОСОБА_75 , м. Київ, 78) ОСОБА_76 , м. Запоріжжя, 79) ОСОБА_77 , Запорізька область, смт. Кушугум, 80) ОСОБА_78 , Запорізька область, смт. Кушугум, 81) ОСОБА_79 , Запорізька область, смт. Кушугум, 82) ОСОБА_80 , м. Київ, 83) ОСОБА_81 , м. Київ, 84) ОСОБА_82 , м. Київ, 85) ОСОБА_83 , м. Київ, 86) ОСОБА_84 , м.Запоріжжя, 87) ОСОБА_85 , м. Запоріжжя, 88) ОСОБА_86 , Запорізька область, м. Бердянськ, 89) ОСОБА_87 , Запорізька область, м.Бердянськ, 90) ОСОБА_88 , м. Київ.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будресурси.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. позов Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м.Київ, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя м.Запоріжжя задоволено; визнано незаконними та скасовано розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 532 від 02.08.2007р. "Про передачу у власність земельних ділянок" та № 345 від 16.05.2008р. "Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.08.2007 №532".

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. у справі №908/267/15-г та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Заступника військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м.Київ, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя м.Запоріжжя про визнання незаконними та скасування повністю розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 532 від 02.08.2007 р. «Про передачу у власність земельних ділянок» та № 345 від 16.05.2008 р. «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.08.2007 р. № 532» відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийнято з неповним з?ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосовуванням норм матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення без врахування чинників, які мали вирішальне значення для об?єктивного та всебічного розгляду справи.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.02.2016 р. призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді Агапов О.Л., М?ясищев А.М.

Розпорядженням від 17.02.2016 р. у зв?язку з перебуванням на лікарняному судді Геза Т.Д. визначено наступний склад колегії: головуючий суддя Будко Н.В., судді М?ясищев А.М., Сгара Е.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.03.2016 р. у зв?язку з знаходженням у відпустці судді Сгара Е.В., замінено (вилучено) суддю Сгара Е.В. та призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді Дучал Н.М., М?ясищев А.М.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.03.2016 р. у зв?язку з знаходженням у відпустці судді М?ясищева А.М., змінено (вилучено) суддю М?ясищева А.М. та призначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будко Н.В., судді Дучал Е.В., Сгара Е.В.

10.03.2016 р. від відповідача надійшли пояснення , в яких останній просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

12.03.2016 р. електронною поштою, 14.03.2016 р. через канцелярію суду та 17.03.2016 р. рекомендованою поштою від позивача 2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

14.03.2016 р. ТОВ «БК «Будресурси» надано копію акту про виділення для знищення документів, що не підлягають зберіганню.

14.03.2016 р. військовим прокурором Запорізького гарнізону Південного регіону України надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

14.03.2016 р. від позивача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

31.03.2016 р. від апелянта надійшли пояснення, в яких просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Представник скаржника (третьої особи) у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача 1 (Міністерства оборони України) у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача 2 (Квартирно-експлуатаційного відділу) у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з?явився.

Представник ТОВ «БК «Будресурси» підтримав вимоги апеляційної скарги.

Судовий процес в апеляційний інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.81-1 ГПК України.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Розпорядженням Ради Міністрів УРСР № 204-0029 від 19.02.1962 р. Мелітопольській квартирно-експлуатаційній частині Мелітопольського району (Мелітопольська КЕЧ) було надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 20га, розташовану у с. Луначарське, Бердянського району, Запорізької області для будівництва військового містечка №9.

На виконання зазначеного розпорядження Мелітопольській КЕЧ у 1978 році видано державний акт на право користування землею серії Б № 012141, відповідно до якого за землекористувачем (Мелітопольською КЕЧ) закріплено в безстрокове і безплатне користування 20га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для будівництва військового містечка № 9.

У 1979 році старшим інженером Запорізького філіалу «Укрземпроект» в присутності повноважних представників було складено акт про встановлення меж зазначеної земельної ділянки в натурі, який закріплював окреслені уповноваженими представниками місцевих органів виконавчої влади в присутності землекористувача межі військового містечка №9 та зазначено, що вказана земельна ділянка може бути використана лише по прямому призначенню.

У травні 1995 року відповідно до рішення Луначарської сільської ради народних депутатів № 84 від 27.10.1994 р. із раніше відведеної Мелітопольській КЕЧ земельної ділянки площею 20 га Бердянському заводу Южгідромаш відведено у постійне користування земельну ділянку площею 7,6 га для організації садового товариства Гідравлік, в результаті чого у постійному користуванні військової організації залишилась земельна ділянка військового містечка № 9 площею 12,4 га.

Наказом командувача військами ордена Червоного прапора Південного оперативного командування Про організацію реформування та ліквідації Мелітопольської квартирно-експлуатаційної частини (району) Південного оперативного командування від 27.01.2003 р. №55 Мелітопольську квартирно-експлуатаційну частину (району) Південного оперативного командування розформовано, правонаступником визнано Запорізьку квартирно-експлуатаційну частину (району) Південного оперативного командування, у зв`язку з чим останньою прийнято на облік земельну ділянку військового містечка № 9 площею 12,4 га.

На виконання вимог Директиви Міністра оборони України від 30.03.2003 р. № Д-115/1/03 «Про проведення організаційних заходів у Збройних Силах України» відповідно до наказу начальника КЕЧ Запорізького району № 46 від 06.05.2003 р., копія витягу з якого знаходиться в матеріалах справи, Квартирно-експлуатаційну частину Запорізького району переформовано в Квартирно-експлуатаційний відділ м.Запоріжжя з 06.05.2003 р.

Як вбачається з акту прийому-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання, квартирного майна, палива та території військового містечка № 9 військової частини НОМЕР_2 від 30.12.2005 р. фонди та земельна ділянка військового містечка №9 площею 12,4 га були передані від Донецької КЕЧ району на облік та баланс КЕВ м. Запоріжжя.

Вивільнені будівлі № № 1, 2, 4, 11, 15, 17, 18, 19, 22, 23 військового містечка були включені до Додаткового переліку № 3 нерухомого військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено до розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.07.2004р. № 518р, затвердженого рішенням Кабінету Міністрів України від 08.06.2005р. (протокол № 27).

Будівлі та споруди військового містечка № 9 на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 р. №1919 Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, відповідно до договору комісії №Д29-1.3/629 від 25.08.2005 р., додаткової угоди до нього № Д/У29-1.3/1157 від 25.11.2005 р., укладених з Міністерством оборони України в особі начальника відділу реалізації військового майна Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України Гарланова О.Я. та ДП Укроборонсервіс, договору купівлі-продажу від 03.02.2006 р. були реалізовані ТОВ Будівельна компанія Будресурси.

Зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано 03.02.2006 р. в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить витяг з реєстру.

16.08.2006р. ДП Бюро технічної інвентаризації Бердянської районної держадміністрації здійснено реєстрацію права власності ТОВ Будівельна компанія Будресурси.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу від 03.02.2006 р., укладеного між Дочірнім підприємством Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державним підприємством «Укроборонсервіс» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Будресурси» (покупець), продавець зобов?язався передати у власність покупцю нерухоме військове майно: будівля № 2 (казарма) літера А загальною площею 474,80 кв.м.; будівля №1 (учбовий корпус) літера Б, літера б загальною площею 81,30 кв.м; будівля № 4 (їдальня), літера В, літера в, літера в1, загальною площею 125,60 кв.м; будівля № 19 (вбиральня), літера Г, загальною площею 7,00 кв.м; будівля № 15 (пожежне водоймище), літера Е загальною площею 43,00 кв.м; будівля №22 (вартове приміщення), літера К, загальною площею 9,10 кв.м; будівля №17 (склад) літера З, літера з, загальною площею 144,30 кв.м; будівля № 23 (овочесховище), літера Ж, загальною площею 57,60 кв.м.; будівля № 18 (трансформаторна підстанція), літера Д, загальною площею 27,10 кв.м.; будівля № 11 (котельна), літера Л, загальною площею 74,40 кв.м., що розташоване за адресою: Запорізька область, Бердянський р-н, с.Луначарське, вул. Морська, буд.45, на території військового містечка № 9.

Виходячи з наведеного, місцевий господарський суд вірно зауважив, що предметом продажу були лише споруди загальною площею 1044,20 кв.м. Зазначений договір купівлі-продажу не містить відомостей про земельну ділянку та її розмір. Таким чином, земельна ділянка не була предметом продажу за цим договором.

В матеріалах справи містяться пояснення Міністерства оборони України № 339 від 08.12.2015 р., в яких останнє повідомило, що відповідно до вимог чинного законодавства у 2006 році реалізація нерухомого військового майна Збройних Сил України здійснювалася Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства (організації) без земельних ділянок, на яких воно розташоване, а на момент продажу будівель військового містечка №9 земельна ділянка перебувала у користуванні Міністерства оборони України і спірною не була.

17.07.2006 р. ТОВ БК Будресурси у зв`язку зі зміною власника вищевказаних об`єктів нерухомості звернулося до голови Бердянської районної державної адміністрації з листом № 17/07 щодо відведення земельної ділянки колишнього військового містечка № 9 під індивідуальне дачне будівництво співробітниками товариства та членам їх сімей.

28.07.2006 р. до Бердянської районної державної адміністрації надійшов лист № 867 від командування військової частини НОМЕР_2 , яка на той час дислокувалась на фондах військового містечка №9, відповідно до якого командир цієї військової частини не заперечує проти передачі земель запасу території військового містечка №9.

Розглянувши лист ТОВ «Будівельної компанії «Будресурси» № 17/07 від 17.07.2006 р. та письмову заяву командування військової частини А 1451 № 867 від 28.07.2006 р., 12.09.2006 р. голова Бердянської районної державної адміністрації прийняв розпорядження № 543 Про передачу земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Відповідно до зазначеного розпорядження:

- передано в землі запасу оборонного призначення земельну ділянку площею 9,88 га, розташовану за адресою: с. Луначарське, вул. Морська, 45;

- погоджено матеріали місця розташування земельної ділянки для передачі громадянам для індивідуального дачного будівництва площею 9,0 га за рахунок вищезазначених земель;

- надано дозвіл громадянам на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 9,0 га для передачі їм у власність під дачне будівництво у межах норм безоплатної приватизації за рахунок земель оборонного призначення, що перебувають у запасі на території Луначарської сільради.

У 2006 році Приватним підприємством Азовгеопроект були розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадян для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель оборонного призначення, що перебувають у запасі на території Луначарської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації № 707 від 17.11.2006 р. «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 12.09.2006 р. № 543» визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови райдержадміністрації від 12.09.2006 р. № 543 «Про передачу земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою».

Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації № 67 від 31.01.2007 р. «Про визнання такими, що втратили чинність, розпоряджень голови райдержадміністрації» у зв?язку з протестом Бердянського міжрайонного прокурора визнано такими, що втратили чинність, зокрема, розпорядження № 707 від 17.11.2006 р.

02.08.2007р. Бердянська районна державна адміністрація Запорізької області, розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва із земель оборонного призначення, що перебувають у запасі на території Луначарської сільської ради, прийняла розпорядження № 532 «Про передачу у власність земельних ділянок», яким:

1. Затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва із земель оборонного призначення, що перебувають у запасі на території Луначарської сільської ради;

2. Передано у власність 90-та громадянам наведені земельні ділянки загальною площею 9,00 га, в т.ч. забудовані землі 9,00 га для індивідуального дачного будівництва із земель оборонного призначення, що перебувають у запасі на території Луначарської сільської ради;

3. Зобов?язано громадян (згідно додатку) замовити оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку в землевпорядній організації, яка виконала землевпорядні роботи щодо відведення земельних ділянок у власність;

4. Зобов?язано громадян (згідно додатку) не приступати до використання земельних ділянок до встановлення їх меж на місцевості, одержання Державних актів на право власності на земельну ділянку та їх державної реєстрації;

5. Громадянам (згідно додатку) виконувати обов?язки власників земельних ділянок відповідно до вимог ст. 91 Земельного кодексу України;

6. Рекомендувати Бердянському районному відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в земельну облікову документацію.

З додатку до зазначеного розпорядження вбачається, що у власність 90-та громадянам передано земельні ділянки по 0,1 га кожному.

Розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 345 від 16.05.2008 р. «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.08.2007 р. № 532» вирішено додати пункт 1.1, пункт 2 вважати таким, що втратив чинність та викласти їх в наступній редакції:

п.1.1 «Перевести 9,0 га, в тому числі забудовані землі, відповідно до затвердженого проекту землеустрою з земель оборони до земель рекреаційного призначення»;

п. 2 «Передати у власність громадянам (згідно додатку) земельні ділянки загальною площею 9,0 га, в т.ч. забудовані землі 9,0 га, для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель державної власності рекреаційного призначення, що перебувають у запасі на території Луначарської сільської ради».

На виконання вищевказаних розпоряджень голови Бердянської РДА протягом 2007 року 90-там громадянам видано державні акти на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва по 0,1 га кожному.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.11.2014 р. у справі № 908/3717/14 позов Заступника Запорізького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері м. Запоріжжя в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м.Київ, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя м. Запоріжжя до Бердянської районної державної адміністрації, м. Бердянськ, Запорізької області задоволено; визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 543 від 12.09.2006р. Про передачу земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою».

За результатами розгляду справи №908/3717/14 господарський суд встановив, що оскаржуване рішення Бердянської РДА прийнято на підставі листа командира військової частини НОМЕР_2 про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою військового містечка № 9 № 867 від 28.07.2006р., листа ТОВ Будівельна компанія Будресурси та матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки. Однак Міністр оборони України або, за його дорученням, начальник Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України, відповідну згоду на припинення права користування спірною земельною ділянкою, її вилучення не надавав, жодної заяви про добровільну відмову від належного Міністерству оборони України права на вказану земельну ділянку не адресував. Оскільки рішення про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою не приймалось, а тому будь-які правові підстави для розпорядження нею Бердянською районною державною адміністрацією відсутні.

Зазначене рішення набрало законної сили і на момент розгляду справи № 908/267/15-г не скасовано.

У зв?язку зі скасуванням розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 543 від 12.09.2006 р. Про передачу земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою заступник військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України звернувся з зазначеною позовною заявою.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 1 Земельного кодексу України).

Земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частинами 1, 5 ст. 116 Земельного кодексу (у редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень) встановлено, що підставою набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, за умови, що такі рішення прийняті у межах їх повноважень, визначених цим кодексом; надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вже зазначалося, земельна ділянка, на якій були розташовані будівлі та споруди військового містечка №9 на момент їх відчуження перебувала у користуванні Міністерства оборони України і не була предметом договору купівлі продажу від 03.02.2006 р.

Згідно з положеннями ст. 20 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 р., відповідно до положень якого Мелітопольській КЕЧ видавався державний акт на землю, було визначено, що право землекористування засвідчується державними актами на право користування землею.

Місцевий господарський суд вірно зауважив, що Земельний кодекс УРСР 1970 року та в подальшому Земельні кодекси України 1990 і 2001 року, інші нормативно правові акти, які регулювали земельні правовідносини, серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не містили такої підстави як неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.

Конституційний суд України виклав правову позицію у рішенні по справі № 1-17/2005 від 22.09.2005 р. (справа про постійне користування земельними ділянками), відповідно до якої громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, якою визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, у пункті "в" цієї частини (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) такою підставою визначено припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

Верховний суд України у постанові від 21.02.2011 р. у справі № 21-3а11 вказав, що приписи ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, слід розуміти таким чином, що припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення установи допускається лише у випадку, коли припинення останньої виключає правонаступництво.

Зазначений висновок Верховного суду України повинен бути врахований судом при застосуванні даної норми права, як того вимагає ст. 11128 Господарського процесуального кодексу України.

Як вже було зазначено, Наказом командувача військами ордена Червоного прапора Південного оперативного командування Про організацію реформування та ліквідації Мелітопольської квартирно-експлуатаційної частини (району) Південного оперативного командування від 27.01.2003 р. №55 Мелітопольську квартирно-експлуатаційну частину (району) Південного оперативного командування розформовано, правонаступником визнано Запорізьку квартирно-експлуатаційну частину (району) Південного оперативного командування; земельну ділянку, яку займало військове містечко № 9 в порядку правонаступництва було передано КЕВ м.Запоріжжя і підтверджується актом приймання-передачі від 30.12.2005 р.

Таким чином, реформування Мелітопольської КЕЧ відбувалось з правонаступництвом, отже право постійного користування земельною ділянкою, яка була надана для розташування військового містечка № 9, за фактом реформування Мелітопольської КЕЧ не припинено.

На момент розформування Мелітопольського КЕЧ на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: с. Луначарське Бердянського району Запорізької області по вул. Морській 45 розташовувалось військове містечко №9. Згідно з Положенням про квартирно-експлуатаційну службу та квартирне забезпечення радянської армії та військово-морського флоту, затвердженого наказом Міністра оборони СРСР від 22.023.1977 р. № 75 (яке регулювало відповідні правовідносини на час їх виникнення), Порядком вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1282 від 29.08.2002 р., військове містечко це майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об`єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його використовування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.

Відповідно до ст. ст. 65, 77, 78, 84 Земельного кодексу України ( в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) порядок використання земель оборони встановлюється законом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі оборони.

Земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю. Особливості правового режиму майна Збройних Сил України визначаються відповідним законом (ст. 14 Закону України Про Збройні Сили України).

Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Приймаючи до уваги вищенаведені норми, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що на момент прийняття оскаржуваних рішень райдержадміністрації вищевказані землі відносилися за формою власності до державної власності, за цільовим призначенням до земель оборони та перебували на обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України відповідно до вимог наказу Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 р. Про затвердження Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями і Керівництва з обліку земель (земельних ділянок) в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України та наказу Міністра оборони СРСР № 75 від 22.02.1977 р. Про затвердження Положення про квартирно-експлуатаційну службу та квартирне забезпечення радянської армії та військово-морського флоту.

Приймаючи оскаржувані розпорядження Бердянською РДА не враховано приписи статей 116, 142 Земельного кодексу України та п. 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 р., відповідно до яких існує певний, передбачений законодавством порядок припинення права постійного користування землями оборони у зв`язку із добровільною відмовою від них землекористувача.

Зазначений порядок передбачає:

- добровільну відмову землекористувача, адресовану власнику земельної ділянки;

- прийняття рішення власником земельної ділянки про припинення права постійного користування.

Отже, саме з моментом прийняття рішення власником земельної ділянки законодавство пов`язує момент припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Підставою припинення права постійного користування земельними ділянками державної власності, закріпленими за державними юридичними особами, відповідно до ст. 142 Земельного кодексу України, є згода саме відповідного органу управління такої юридичної особи на вилучення земельних ділянок, у даному випадку Міністерства оборони України.

Відповідно до правового висновку, викладеного в п. 4.2 Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов`язаних із земельними правовідносинами, прийнятих Вищим господарським судом 01.01.2010 р., необхідною умовою передачі земель оборони є згода на це Міністра оборони України.

Міністром оборони України не надавалась згода на припинення права користування земельною ділянкою площею 9,88 га та на її вилучення.

Відповідно до приписів ст. 317 Цивільного кодексу України та ст. 78 Земельного кодексу України право розпорядження майном належить його власнику.

Згідно зі ст. 3 Закону України Про Збройні Сили України, ст. ст. 3, 4, 6 Закону України Про управління об`єктами державної власності та п.1, пп. б п. 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2006р. № 1080, п. 44 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями Міністерство оборони України є центральним органом державної виконавчої влади, яке, зокрема, здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управління центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам та організаціям, які провадять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну власність, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил України, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України.

В матеріалах справи містяться пояснення № 3638 від 24.11.2015 р. в яких КЕВ м. Запоріжжя повідомило, що згідно Акту про встановлення меж в натурі Мелітопольській квартирно-експлуатаційній частині Мелітопольського району, розпорядження СМ УРСР №204-0029 від 19.02.1962 р., наказу №58 від 12.07.2005 р. та розпорядження від 02.09.2005 р. № 303/1/4/4170 начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, затвердженого акту прийому-передачі казармено-житлового фонду, комунальних споруд і обладнання, квартирного майна, палива та території військового містечка №9 військової частини НОМЕР_2 від 30.12.2005 р. вказана земельна ділянка згідно бухгалтерського обліку рахується за КЕВ м.Запоріжжя.

Із витягу з Відомості наявності та використання земель оборони (форма 405), наданого КЕВ м. Запоріжжя, вбачається, що земельна ділянка колишнього військового містечка № 9 площею 12,4 га станом на 27.11.2015 р. обліковується як землі оборони та закріплюється за відповідним КЕВ.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку стосовно того, що оскільки уповноваженим органом (Міністерством оборони України) не надавалась згода на припинення його права користування спірними земельним ділянками, тому були відсутні необхідні та достатні підстави для припинення Міністерству оборони України права постійного користування земельною ділянкою площею 9 га у с. Луначарське Бердянського району Запорізької області. Така земельна ділянка не могла бути зарахована до земель, що перебувають у запасі на території Луначарської сільської ради, тим більше не могла бути переведена із земель оборони до земель рекреаційного призначення, а тому будь-які правові підстави для розпорядження нею Бердянською районною державною адміністрацією були відсутні.

В матеріалах справи відсутні докази уповноваження Міністром оборони України командира військової частини Петручика В.І. для надання згоди на передачу до земель запасу території військового містечка №9, як зазначено в листі № 867 від 28.07.2006 р. командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_90 , який вказаним листом, адресованим голові Бердянської РДА, в порушення вимог ст. ст. 77, 84 Земельного кодексу України надав згоду на передачу до земель запасу території військового містечка №9.

Крім того, по цьому факту зареєстроване кримінальне провадження № 0000099.

Судова колегія погоджується з місцевим господарським судом, що при прийнятті оскаржуваних розпоряджень Бердянська РДА перевищила межі наданих їй повноважень, що полягає у розпорядженні земельною ділянкою військового містечка № 9 площею 9,88 га всупереч вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч.4 п. в 84, ч. ч. 1, 5 ст. 116, ст. 141, ч. 3 ст. 142 Земельного кодексу України, ст. 317 Цивільного кодексу України, ст. 137 Господарського кодексу України, ст. 6 Закону України Про місцеві державні адміністрації, пунктів 44, 45 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями.

Апелянт, заперечуючи проти рішення місцевого господарського суду, посилається на норми ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Судова колегія зауважує, що статтями 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено окрему підставу для припинення права користування земельною ділянкою перехід права на земельну ділянку при переході права на будівлю або споруду.

У пунктах 2.11, 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин роз`яснено, що у застосуванні положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок (будівлю, споруду), що знаходяться на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому ж обсязі, що був у попереднього землекористувача. Отже, якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім`я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог згаданих Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" і статті 125 ЗК України, яка пов`язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права". Він за необхідності може звернутися до господарського суду також з позовом про визнання за ним права користування земельною ділянкою (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Норми ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України (чинній на момент спірних правовідносин) не передбачали автоматичний перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на розташовану на ній будівлю або споруду від одного суб`єкта правовідносин до іншого. Умовою переходу права на земельну ділянку разом із переходом права на розташовану на ній будівлю або споруду була необхідність застереження про це у відповідному договорі (купівлі-продажу нерухомого майна, договорі оренди землі тощо).

Так, у ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент укладання договору купівлі-продажу нерухомого військового майна від 03.02.2006р. та виникнення права власності на це майно, було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

За договором купівлі-продажу нерухомого військового майна від 03.02.2006 р. до ТОВ Будівельна компанія Будресурси були передані у власність лише будівлі та споруди військового містечка №9, а не земельна ділянка. У фактичне користування відповідача перейшло право користування не всією спірною земельною ділянкою (9 га), а лише під будівлями і спорудами. Право на земельну ділянку під будівлями і спорудами не переходило автоматично, а мало бути оформлено відповідно до вимог чинного законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташовані придбані ним будівлі та споруди. Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будресурси не мало права розпоряджатися всією площею земельної ділянки, а могли користуватися лише тією площею, на якій знаходились будівлі та споруди, які воно придбало. Як зазначалось вище, загальна площа придбаних будівель і споруд згідно договору купівлі-продажу від 03.02.2006 р. складала 1044,20 кв.м.

Після продажу майна Міністерством оборони України право власності на це майно перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Будресурси, однак питання щодо відчуження або вилучення земельної ділянки при здійсненні продажу нерухомого майна військового містечка №9 не вирішувалось.

Бердянська районна державна адміністрація не є розпорядником земель, що перебувають у державній власності, оскільки таке розпорядження землями мало здійснюватися відповідачем з дотриманням вимог ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України після вилучення земельної ділянки у попереднього користувача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскільки право на земельну ділянку ТОВ Будівельна компанія Будресурси не було оформлено відповідно до вимог чинного законодавства з отриманням правовстановлюючих документів на земельну ділянку, тому ТОВ Будівельна компанія Будресурси також не могло розпоряджатись землею, на якій знаходяться придбані ним будівлі та спорудами. Правовстановлюючі документи на цю землю у останнього відсутні.

Крім того, відповідно до п. 42 наказу Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997р. Про затвердження Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основних правил користування наданими землями, землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки.

Крім того, що рішенням господарського суду Запорізької області від 25.11.2014 р. у справі №908/3717/14 визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області № 543 від 12.09.2006р. Про передачу земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою, судом у цій справі встановлено, що Міністр оборони України або, за його дорученням, начальник Головного управління розквартирування військ та капітального будівництва Збройних Сил України, відповідну згоду на припинення права користування спірною земельною ділянкою, її вилучення не надавав, жодної заяви про добровільну відмову від належного Міністерству оборони України права на вказану земельну ділянку не адресував. Оскільки рішення про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою не приймалось, така земельна ділянка не могла бути зарахована до земель комунальної власності, а тому будь-які правові підстави для розпорядження нею Бердянською районною державною адміністрацією відсутні.

Згідно ст. 35 ГПК України факти встановлені рішення господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішені інших спорів в яких беруть участь ті самі сторони.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Отже, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, спірні розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 532 від 02.08.2007р. "Про передачу у власність земельних ділянок" та № 345 від 16.05.2008р. "Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.08.2007р. №532" слід визнати незаконними та скасувати.

21.12.2015 р. відповідач надав господарському суду Запорізької області письмову заяву про застосування строку позовної давності та відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності. Відповідач стверджує, що позивачу-2 (КЕВ м. Запоріжжя) стало відомо про оскаржувані розпорядження Бердянської РДА 31.03.2009 р., тобто з моменту надіслання листа виконуючого обов`язки голови райдержадміністрації Федосова В.М. на адресу начальника КЕВ м. Запоріжжя, в якому повідомляється про вилучення земель розпорядженням голови райдержадміністрації від 12.09.2006 р. №543 та передачу їх у власність громадянам розпорядженням від 02.08.2007р. № 532. Даний лист містить відмітку про отримання його 31.03.2009 р. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач-2 дізнався про вилучення земель 31.03.2009 р. і з цього моменту у нього виникло право на звернення до суду з позовом про оскарження спірних розпоряджень, а строк позовної давності за цими вимогами спливає 31.03.2012 р.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частинами 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 268 Цивільного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і зазначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства №4176-VІ від 20.12.2011 р. пункт 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України виключено. Даний Закон опублікований в газеті Голос України від 14.01.2012 р. №6 і набув чинності 15.01.2012 р. Відповідно до п. 5 розділу ІІ Перехідних положень даного Закону протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Також згідно правової позиції Верховного суду України, яка згідно приписів ст.111-28 ГПК України є обов`язковою для господарського суду, та викладена у постанові від 23.12.2014р. у справі № 916/2414/13, що прийнята з питань неоднакового застосування норм права в господарських спорах, до вимог про оскарження рішення органу місцевого самоврядування та до вимог про визнання незаконним договору оренди землі (укладеного на підставі рішення райради) має бути застосовано положення про позовну давність відповідно до того нормативно-правового акта, який був чинним на момент виникнення відповідних правовідносин. Даний висновок ВСУ також викладено у листі Вищого господарського суду України від 20.04.2015р.№ 01-06/631/15.

Таким чином, до вимог прокурора і в інтересах держави про оскарження рішень відповідача № 532 від 02.08.2007р. та № 345 від 16.05.2008р. застосовуються положення про позовну давність відповідно до того нормативно-правового акта, зокрема і ст. 268 ЦК України, який був чинним на момент виникнення відповідних правовідносин, тобто на день коли позивачі дізнались про порушення їх права.

Місцевий господарський суд обґрунтовано зауважив, що якщо враховувати те, що з листа виконуючого обов`язки голови райдержадміністрації Федосова В.М. на адресу начальника КЕВ м. Запоріжжя, на який посилається відповідач, позивачу-2 стало відомо про існування розпоряджень Бердянської РДА № 543 від 12.09.2006 р. та № 532 від 02.08.2007 р. щодо земельної ділянки площею 12,4 га, а разом з цим і про порушення своїх прав і законних інтересів, то на цей момент були чинними положення п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України про непоширення на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним акту органу державної влади або місцевого самоврядування. Тому суд вважає, що заява про застосування строку позовної давності, з підстав зазначених у цій заяві, не може бути задоволена, враховуючи норми ЦК України про позовну давність, що діяли на момент існування спірних правовідносин, та вищенаведене правову позицію ВСУ щодо застосування строку позовної давності у спірних господарських правовідносинах.

Крім того, позов прокурором пред`явлений на підставі того, що рішенням господарського суду Запорізької області від 25.11.2014р. у справі 908/3717/14 визнано незаконним та скасовано розпорядження Бердянської райдержадміністрації № 543 від 12.09.2006р. Про передачу земельної ділянки та надання згоди на розробку проекту землеустрою, яке приймалось саме по земельній ділянці військового містечка №9 площею 9,88га.

Таким чином, позивач-2 (КЕВ м.Запоріжжя) та позивач-1 (Міністерство оборони України) з моменту скасування судом розпорядження № 543 від 12.09.2006р. дізнались про порушення своїх прав у зв`язку з таким скасуванням, бо оспорювані у даній справі розпорядження прийняті внаслідок розпорядження № 543 від 12.09.2006р., тому фактично строк позовної давності для захисту порушених прав держави в особі позивачів з підстави скасування розпорядження № 543 почав свій перебіг з моменту прийняття судом рішення у справі № 908/3717/14. Тобто Запорізька прокуратура з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону звернулась з позовом про визнання незаконними та скасування розпоряджень № 532 від 02.08.2007р. та № 345 від 16.05.2008р. в межах строку позовної давності, в результаті чого господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Отже, за висновком судової колегії, відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. у справі № 908/267/15-г ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін. Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами та обставинами справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. у справі №908/267/15-г залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 смт. Кушугум, Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 21.12.2015 р. у справі № 908/267/15-г залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Н.М. Дучал

Е.В. Сгара