ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р.Справа № 915/1865/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (Договір № 1707/2015 від 17.07.2015)

від відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД

на рішення господарського суду Миколаївської області від 19 січня 2016 року, повний текст якого складено та підписано 22 січня 2016 року

по справі № 915/1865/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про стягнення 763 121,14 грн.

В С Т А Н О В И В :

04.11.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД (далі по тексту позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі по тексту відповідач) про стягнення 726334,97 грн. заборгованості та 30508,52 грн. річних; та до Філії Южноукраїнська ДЕД ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (далі по тексту відповідач -2) про стягнення 670456,01 грн. заборгованості та 24287,24 грн. річних.

Позивач неодноразово звертався до суду с заявами в порядку ст.22 ГПК України, так відповідно до останньої редакції від 19.01.2016р. за вх.№1262/16 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України 763 121,14 грн., з яких: 410160,21 грн. основний борг, 321070,26 грн. індекс інфляції та 31890,67 грн. 3% річних, яка прийнята місцевим господарським судом до розгляду. (т.2 а.с.43).

Позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договорами поставки №14/02-13 від 14.02.2013р. та №01/03-13 від 01.03.2013р. в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням господарського суду Одеської області від 19.01.2016 року по справі № 915/1865/15 (суддя Бездоля Ю.С.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД 410160 (чотириста десять тисяч сто шістдесят) грн. 21 коп. боргу, 138994 (сто тридцять вісім тисяч девятсот девяносто чотири) грн. 85 коп. індексу інфляції, 13779 (тринадцять тисяч сімсот сімдесят девять) грн. 20 коп. 3% річних та 8444 (вісім тисяч чотириста сорок чотири) грн. 01 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

02.02.2016 року на виконання зазначеного рішення суду від 19.01.2016, господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ (т.2 а.с.63).

Такий висновок суду мотивований тим, що відповідач порушив норми чинного законодавства та умови договору, позивачем це встановлено та підтверджено відповідними доказами, а тому заявлені позовні вимоги є правомірними і обґрунтованими. Однак судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції та відсотків річних за видатковою накладною № 6 від 02.04.2013 року, у звязку з не доведенням позивачем періоду прострочення відповідачем грошових зобовязань за зазначеною накладною та не надання доказів її надсилання відповідачу.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ТОВ СУМИДОРБУД звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, у звязку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За твердженням апелянта, при вирішенні питання щодо відмови у стягненні інфляційних нарахувань та відсотків річних, судом не було взято до уваги пояснення відповідача від 19.01.2016, з яких вбачається що він визнав обґрунтованими зменшення зазначених сум.

Крім того скаржник зазначає, що вставлення суми основного боргу і стягуючи зазначену суму, судом безпідставно відмовлено у нарахуванні і стягненні відсотків річних та інфляційних нарахувань, порушивши при цьому норми чинного законодавства.

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він та його представник в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

22.03.2016 року представником позивача надано до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги.

07.04.2016 представник ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутністю.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї та додаткові пояснення до апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного провадження, 14.02.2013 року між Дочірнім підприємством Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД (Постачальник) укладений договір №14/02-13, відповідно до п.1.1 якого, Постачальник зобовязався постачати Покупцеві бітум нафтовий (надалі - товар), узгодженими партіями, а Покупець зобовязався його оплатити та прийняти в кількості відповідно поданим заявкам, які погоджені з Постачальником. Кількість бітуму нафтового для постачання за цим договором визначається відповідно до заявок Покупця (т.1 а.с.10-13).

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.2.1, 3.5 договору відвантаження кожної партії товару проводиться протягом 3-х календарних днів після отримання Постачальником заявки на партію товару. Постачання товару може здійснюватися автотранспортом Покупця та за рахунок Покупця. Постачання товару також може здійснюватися Постачальником власним автотранспортом, за рахунок Покупця (в такому випадку оплата за перевезення вантажів визначається виходячи з калькуляції на перевезення та становить 0,82 грн. з ПДВ за 1 тоно/кілометр), або найманим автотранспортом згідно договору оренди для перевезення вантажів. Датою поставки товару вважається дата отримання цього товару Покупцем, та одночасного надання Постачальником Покупцю документів вказаних в п.5.2 цього договору.

Пунктами 4.1, 4.3 договору передбачено, що загальна вартість договору (в тому числі з урахуванням вартості автоперевезення та перевезення залізницею) складає 1000000 грн. 00 коп. (один мільйон гривень 00 коп.) в т.ч. ПДВ. Покупець здійснює оплату товару відповідно виставленого рахунку з відтермінуванням платежів протягом 40-ка календарних днів після отримання товару та виконання п.5.2 договору. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок-фактура від Постачальника. При затримці виконання п.5.2, відлік строку оплати за товар розпочинається з дати отримання відповідних документів.

За п.5.2 договору Постачальник зобовязаний надати Покупцеві такі документи на товар, що постачається: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну, оформлену відповідно до Податкового кодексу України; товарно-транспортну накладну (за потреби); залізничну накладну (за потреби).

Пунктом 8.4 договору передбачено, що цей договір набирає чинності та вступає в силу з дати його укладання і підписання сторонами та діє до повного виконання всіх зобовязань, що випливають з цього договору.

Так, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 430 160,46 грн., що підтверджується видатковою накладною №6 від 02.04.2013р. на суму 235345,91 грн., рахунком-фактурою №6 від 02.04.2013р. на суму 235345,91 грн., товарно-транспортною накладною від 02.04.2013р., податковою накладною від 02.04.2013р., видатковою накладною №9 від 25.04.2013р. на суму 194814,55 грн., довіреністю №058 від 01.04.2013р., податковою накладною від 25.04.2013 (т.1 а.с.14-19).

01.03.2013 між Дочірнім підприємством Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД (Постачальник) укладений договір №01/03-13, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобовязався постачати Покупцеві сіль поварену зернову, узгодженими партіями, а Покупець зобовязався його оплатити та прийняти в кількості відповідно поданим заявкам, які погоджені з Постачальником. Кількість солі повареної зернової (технічної) для постачання за цим договором визначається відповідно до заявок Покупця (т.1 а.с.20-23).

Згідно з п.п. 3.1, 3.2, 3.2.1, 3.5 договору відвантаження кожної партії товару проводиться протягом 3-х календарних днів після отримання Постачальником заявки на партію товару. Постачання товару може здійснюватися автотранспортом Покупця та за рахунок Покупця. Постачання товару також може здійснюватися Постачальником власним автотранспортом, за рахунок Покупця (в такому випадку оплата за перевезення вантажів визначається виходячи з калькуляції на перевезення та становить 0,82 грн. з ПДВ за 1 тоно/кілометр), або найманим автотранспортом згідно договору оренди для перевезення вантажів. Датою поставки товару вважається дата отримання цього товару Покупцем, та одночасного надання Постачальником Покупцю документів вказаних в п.5.2 цього договору.

Пунктами 4.1, 4.3 договору передбачено, що загальна вартість договору (в тому числі з урахуванням вартості автоперевезення та перевезення залізницею) складає 1000000 грн. 00 коп. (один мільйон гривень 00 коп.) в т.ч. ПДВ. Покупець здійснює оплату товару відповідно виставленого рахунку з відтермінуванням платежів протягом 40-ка календарних днів після отримання товару та виконання п.5.2 договору. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок-фактура від Постачальника. При затримці виконання п.5.2, відлік строку оплати за товар розпочинається з дати отримання відповідних документів.

За п.5.2 договору Постачальник зобовязаний надати Покупцеві такі документи на товар, що постачається: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну, оформлену відповідно до Податкового кодексу України; товарно-транспортну накладну (за потреби); залізничну накладну (за потреби).

Пунктом 8.4 договору передбачено, що цей договір набирає чинності та вступає в силу з дати його укладання і підписання сторонами та діє до повного виконання всіх зобовязань, що випливають з цього договору.

На виконання умов Договору від 01.03.2013 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 79999,75 грн., що підтверджується видатковою накладною №5 від 29.03.2013р. на суму 79999,75 грн., рахунком-фактурою №5 від 29.03.2013р., товарно-транспортною накладною від 29.03.2013р., податковою накладною від 29.03.2013 (а.с.24-27).

Таким чином, загальна вартість поставленого позивачем відповідачу товару за договорами поставки №14/02-13 від 14.02.2013р. та №01/03-13 від 01.03.2013р. склала 410160,21 грн., проти чого, як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових пояснень, відповідач не заперечує.

31.07.2013 відповідач перерахував позивачу на підставі виставлених рахунків-фактур №5 від 29.03.2013р. та №9 від 25.04.2013р. - 100000 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, в призначенні платежу зазначено: Оплата сіль,бітум нафтовий згідно рах.5,9 від 29.03.2013 25.04.2013р. в т.ч. ПДВ 16666,67 грн., в результаті чого поставлений позивачем за видатковою накладною №5 від 28.03.2013р. на суму 79999,75 грн. товар відповідачем оплачений повністю, поставлений позивачем за видатковою накладною №9 від 25.04.2013р. на суму 194814,55 грн. товар відповідачем оплачений частково, а тому борг за вказаною накладною склав 174814,30 грн.

Однак поставлений позивачем за видатковою накладною №6 від 02.04.2013р. на суму 235345,91 грн. (т.1 а.с.14) товар відповідачем не оплачений.

У звязку з чим, загальна сума основного боргу відповідача за Договорами поставки №14/02-13 від 14.02.2013р. та №01/03-13 від 01.03.2013р. на даний час склала 410160,21 грн. та неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань в частині повної та несвоєчасної оплати поставленого товару і стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Судова колегія апеляційної інстанції частково не погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД та вважає, що його доводи, заперечення і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підлягають задоволенню, а оскаржуване рішенням місцевого господарського суду частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням з правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства, інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Дїї сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, між сторонами ТОВ СУМИДОРБУД як постачальником, та ДП Миколаївський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України як покупцем, склалися правовідносини повязані з поставкою/покупкою товару (бітуму та повареної зернової солі), про що 14.02.2013 року було укладено відповідні договори на постачання товару за №№ 14/02-2013 та 01/03-13.

Так, зазначені вище Договори є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст.173, 174 ГК України (ст.ст.11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за Договорами поставки, в частині повної та своєчасної оплату товару, в результаті чого утворилась сума заборгованості у розмірі 410 160,21 грн.

Крім того сторонами був підписаний без зауважень та заперечень Акт звірки станом на 27.02.2014 року, з якого вбачається, що станом на 01.01.2014 року заборгованість покупця перед постачальником складає 410 160,21 грн. (т.1 а.с.108).

При цьому місцевим господарським судом було відмовлено у стягненні індексу інфляції та відсотків річних за видатковою накладною № 6 від 02.04.2013 у звязку із ненаданням доказів надсилання/вручення відповідачу вказаної накладної та не доведенням позивачем періоду прострочення, з чим не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції та вважає зазначений висновок суду передчасним, з огляду на наступне.

Так, умовами пункту 4.3 Договору від 14.02.2013 року № 14/02-13 передбачено, що Покупець здійснює оплату товару відповідно до виставленого рахунку з відтермінуванням платежів протягом 40-ка календарних днів після отримання товару та виконання п.5.2 договору. Підставою для перерахування оплати за товар є рахунок-фактура від Постачальника. При затримці виконання п.5.2, відлік строку оплати за товар розпочинається з дати отримання відповідних документів. Відповідно до п.5.2 договору Постачальник зобовязаний надати Покупцеві такі документи на товар, що постачається: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну, оформлену відповідно до Податкового кодексу України; товарно-транспортну накладну (за потреби); залізничну накладну (за потреби).

Пунктом 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Водночас місцевим господарським судом встановлено та підтверджено наявними доказами у справі виконання у повному обсязі позивачем зобовязань за Договорами від 14.02.2013 року та наявністю заборгованості у сумі 410 160,21 грн., що також підтверджено Актом звірки та не заперечується відповідачем, а тому вимоги позивача про нарахування відсотків річних та інфляційних нарахувань за прострочення відповідачем своїх зобовязань з оплати за отриманий товар в даному випадку по накладній № 6 від 02.04.2013 року, по якій і стягнута основна заборгованість є правомірним та підлягає задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок місцевого господарського суду про відмову у стягненні відсотків річних та інфляційних нарахувань по вищезазначеній накладній є помилковим.

Згідно із ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим слід зазначити, що інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому вони є складовою частиною основного боргу.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України, Листа Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року з рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ та Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права.

Як вже зазначалось, свій обов'язок оплатити позивачу суму боргу відповідно до умов Договорів, ДП Миколаївський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України не виконав належним чином , отже, має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати боргу.

При цьому невиконання зобовязання або виконання зобовязання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) згідно ст.610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання.

Колегія суддів апеляційної інстанції перевіривши розрахунок 3 % річних у сумі 31 890,63 грн. та нараховані інфляційні у розмірі 321 070,26 грн., вважає його правомірними та вважає, що з відповідача підлягає стягнення зазначені суми у повному обсязі, з урахуванням суми боргу 410 160,21 грн.

Що стосується розподілу судових витрат на послуги адвоката, колегія суддів вважає в тій частині апеляційної скарги відмовити, виходячи з наступного.

Приписами статті 49 ГПК України передбачено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються, зокрема, і з суми, що підлягає сплаті за послуги адвоката, пов'язані з розглядом справи, яка, відповідно до вимог ч. 5 ст. 49 цього ж кодексу, покладаються на позивача, при відмові в позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", дія якого поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

В обґрунтування вимог позивача щодо витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, надані наступні докази: Договір № 1707/2025 про надання правової допомоги від 17.07.2015, ОСОБА_1 з єдиного реєстру адвокатів України, розрахунок вартості юридичних послуг та квитанція до прибуткового касового ордеру.

Розділом 3 Договору № 1707/2025 про надання правової допомоги від 17.07.2015 передбачений порядок оплати правової допомоги. Так, правова допомога надається на платній основі у відповідності до ст.30 ЗУ Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Гонорар, розмір та порядок його виплати погоджується сторонами при укладанні договору. Виплата клієнтом та отримання адвокатом гонорару оформлюється прибутковим касовим ордером та підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру.

Між тим, в матеріалах справи відсутній прибутковий касовий ордер, який є первинним документом та свідчить про здійснення операції, в даному випадку належним доказом оформлення про надходження коштів від клієнта.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 19.01.2016 року по справі № 915/1865/15 частково не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, а тому підлягає частковому скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД частковому задоволенню.

Керуючись статтями 49, 99, 101-105 Господарського

процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 19 січня 2016 року по справі № 915/1865/15 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Івана Богуна, 6Б, ) 410 160,21 грн. - боргу, 321 070,26 грн. інфляційних витрат, 31 890,67 грн. 3 % річних та 18 973,55 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.

В решті позову відмовити».

3.Стягнути з ОСОБА_2 підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИДОРБУД (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Івана Богуна, 6Б, ) 12 591,50 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4.Видачу наказів за постановою із зазначенням повних реквізитів сторін та в порядку ст. 122 ГПК України доручити господарському суду Миколаївської області.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „08 квітня 2016 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров