РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р. Справа № 903/1106/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Огороднік К.М.

суддів Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор Відкрите акціонерне товариство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги" на рішення господарського суду Волинської області від 23.02.16 р.

у справі № 903/1106/15 (суддя Сур'як Оксана Геннадіївна )

позивач ОСОБА_1 підприємство "Айслаг"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 1 429 194, 16 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №3 від 01.03.2016р.);

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність №28 від 24.03.2016р.).

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1106/15 позов Приватного підприємства "Айслаг" до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 1 429 194, 16 грн. задоволено. Присуджено до стягнення з дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь приватного підприємства "Айслаг" 1 429 194, 16 грн., з яких 802 678,60 грн. - 60% річних, 626 515,56 грн. - інфляційних втрат, а також 21 437,91 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 жовтня 2008р. між ОСОБА_2 підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець/відповідач) та ОСОБА_1 підприємством "Айслаг" (постачальник/позивач) був укладений договір поставки №267/48 (далі - договір поставки, а.с.10-11), згідно п.1 якого постачальник зобов'язувався поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (надалі - товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Найменування товару: нафтопродукти в асортименті. Документ на товар, які постачальник повинен передати покупцю: накладні, які є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 7.1-7.2 договору поставки, останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 березня 2014р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними.

Згідно пункту 11.1. договору умови договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням відповідних документів у двох примірниках, які матимуть однакову юридичну силу, якщо інше не передбачено цими змінами.

27 березня 2013 року між сторонами була підписана Додаткова угода №03 про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., згідно якої сторони змінили пункт 8.3. договору поставки, виклавши його в наступній редакції: покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 60% річних від простроченої суми. Сторони дійшли згоди виключити з договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. пункти 8.4., 8.5.

Додатковою угодою від 28.11.2013р. про зміну умов договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони змінили пункт 7.1 договору поставки №267/48 від 10.10.2008р., виклавши його в наступній редакції: даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2016р.

В зв'язку з неналежним виконанням ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" умов договору поставки ПП "Айслаг" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості по даному договору.

Рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.2014 року у справі №903/796/14 позов ПП "Айслаг" до ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення 2 555 313,58 грн. задоволено частково. Присуджено до стягнення з ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь ПП "Айслаг" 2532907 грн. 12коп., в т.ч. 1 391 157 грн. 11 коп. - основного боргу, 1 119 343 грн. 55 коп. - 60% річних, 22 406 грн. 46 коп. - пені та 51 106 грн. 27 коп. - витрат пов'язаних з оплатою судового збору. В стягненні 22 406 грн. 46 коп. пені відмовлено.

При цьому, вищевказаним рішенням суду встановлено факт неналежного виконання ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зобов'язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар згідно договору поставки №267/48 від 10.10.2008 року.

На виконання вказаного рішення видано наказ №903/796/14-1 від 18.12.2014 року.

Постановою державного виконавця ВДВС від 11.09.2015 року відкрито виконавче провадження №48697172. Постановою від 05.10.2015р. приєднано виконавче провадження №48697172 до зведеного виконавчого провадження №41392281.

Як встановлено судами обох інстанцій, на день подання позову заборгованість в розмірі 1 391 157 грн. 11 коп. відповідачем не погашена.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки відповідач зобов'язання щодо оплати за поставлений товар та рішення господарського суду Волинської області від 14.10.2014 року у справі №903/796/14 не виконав, позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовом до ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення 1 429 194 грн. 16 коп., з яких 802 678 грн. 60 коп. - 60% річних, 626 515 грн. 56 коп. інфляційних втрат за період з 15.10.2014р. по 30.09.2015р.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, що кореспондується зі статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому, статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак, при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, заборгованість відповідача перед позивачем згідно рішення господарського суду Волинської області від 14.10.2014 року у справі №903/796/14 не була сплачена на момент подачі позову, тобто прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 802 678 грн. 60 коп. - 60% річних (передбачених п.8.3 договору №267/48 від 10.10.2008р.) та 626 515 грн. 56 коп. - інфляційних втрат за період з 15.10.2014р. по 30.09.2015р. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 625 ЦК України.

При цьому, посилання апелянта на те, що додаткова угода від 27.03.2013 року, якою сторонами було змінено пункт 8.3 договору поставки, є недійсною, а відтак відсутні підстави для нарахування відсотків річних в розмірі 60%, колегією суддів до уваги не береться, оскільки рішенням господарського суду Волинської області від 21.12.2015 року у справі №903/1197/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.03.2016 року, в позові Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Приватного підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткових угод №3 від 27.03.2013р. та від 28.11.2013р. до договору поставки №267/48 від 10.10.2008р. відмовлено.

Також безпідставними є посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме на те, що справа була розглянута без участі представників сторін, оскільки питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином і їх явка не визнавалася обов'язковою, та враховуючи строки вирішення спору в суді першої інстанції згідно вимог ст.69 ГПК України, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та, відповідно, вирішення даного спору за наявними матеріалами справи без участі представників сторін.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" залишити без задоволення. Рішення господарського суду Волинської області від 23.02.2016 року у справі №903/1106/15 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.