ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2016 р.Справа № 922/674/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», м. Харків
до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Харківської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта», м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 244 від 09.02.2016р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 12-166 від 12.10.2015р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», м. Харків (далі за текстом - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» в особі Харківської обласної дирекції УДППЗ «Укрпошта», м. Харків (далі за текстом - відповідач) в якому просить суд зобовязати останнього здійснити перерахунок плати за послуги за договором № 27/433 від 20.07.2015 р. за приймання платежів із розрахунку 0,3% від суми прийнятих платежів для ТОВ «Харківгаз Збут», з 10.10.2015 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на недодержання відповідачем при здійсненні розрахунків за укладеним між сторонами договором № 27/433 від 20.07.2015 р. вимог Постанови кабінету міністрів України № 792 від 30.09.2015 р. «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ» щодо визначення граничного розміру оплат послуг по прийманню платежів від населення банківськими установами та підприємствами поштового звязку, який за вказаною постановою становить не більше 0,3% від суми прийнятих платежів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.03.2016 р. по справі № 922/674/16 зазначений позов прийнято до провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.03.2016 р.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 10304 від 29.03.2016 р.) відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що відповідні вимоги позивача суперечать положенням ст.ст. 627, 632, 651 ЦК України; що правомірність здійснення позивачем розрахунку заборгованості за коефіцієнтом, визначеним умовами договору № 27/433 від 20.07.2015 р. підтверджені судовими рішеннями у справах № 922/6258/15 та № 922/1/16.

В судовому засіданні 29.03.2016 р. оголошено перерву до 05.04.2016 р., та зобовязано представників сторін надати суду документи та матеріали, необхідні для розгляду справи.

Позивач надав суду письмові пояснення на відзив (вх. № 11145 від 05.04.2016 р.) в яких наполягає на правомірності та обґрунтованості власних позовних вимог, зазначаючи що вони відповідають вимогам ст.ст. 215, 627 ЦК України, ст. ст. 191, 192 ГК України, ст. 8 Закону України «Про ціни і ціноутворення», Постанові кабінету міністрів України № 792 від 30.09.2015 р. «Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ», тощо.

На судове засідання 05.04.2016 прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача, з посиланням на доводи, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях на відзив, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача, з посиланням на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між сторонами укладено Договір на надання послуг з приймання платежів № 27/433 від 20 липня 2015 року (надалі Договір; а. с. 9-10), предметом якого є надання відповідачем, як виконавцем, послуг позивачу, як замовнику, з приймання об'єктами поштового звязку платежів у національній валюті від платників для перерахування їх на користь Замовника у строки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а Замовник зобовязується оплатити послуги Виконавця у порядку визначеному договором.

Згідно з п. 3.1. Договору, плата за послуги відповідача, які є предметом договору, становить 0,8 % від суми перерахованих платежів. Послуги з приймання платежів згідно п. 196.1.5 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування ПДВ.

Пунктом 3.2. Договору сторони погодили оплату наданих Виконавцем послуг, зокрема, остаточний розрахунок здійснюється Замовником на протязі 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання Акту приймання-передачі виконаних робіт згідно з Додатком 2.

Відповідно до п. п. 4.2.6. Договору, Замовник зобов'язаний забезпечити перерахування плати за надані Виконавцем послуги у розмірі та у строки, визначені п. 3.2. цього Договору.

04 листопада 2015 року сторонами підписано Додаткову угоду про розірвання Договору № 27/433 від 20.07.2015 р., якою сторони дійшли згоди припинити дію спірного Договору з 01.11.2015 р.

Як зазначає позивач, 30.09.2015 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 792 Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Даною постановою затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Відповідно до п. 9 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового звязку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

Позивач вважає, що оскільки зазначеною постановою Кабінету Міністрів України визначено граничного розміру оплат послуг по прийманню платежів від населення банківськими установами та підприємствами поштового звязку в розмірі 0,3% від суми прийнятих платежів, при здійсненні розрахунку плати за послуги за договором № 27/443 від 20.07.2015 р. має бути врахований саме даний показник, а не той, що встановлений умовами договору, тобто 0,8% від суми отриманих платежів.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, позивач намагався в судовому порядку внесення зміни до умов договору № 27/443 від 20.07.2015 р. з підстав внесення змін до законодавства України щодо визначення розміру оплат послуг по прийманню платежів від населення банківськими установами та підприємствами поштового звязку в розмірі не більше 0,3% від суми прийнятих платежів.

Однак, рішенням господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. по справі № 922/6258/16 позивачу було відмовлено в задоволенні відповідного позову.

Вказане рішення залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 р. по справі № 922/6258/16, в звязку з чим, у встановленому законом порядку набрало законної сили.

Крім того, як свідчать матеріали справи, іншим рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2016 р. по справі № 922/1/16, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 р. по зазначеній справі, стягнуто з ТОВ Харківгаз Збут на користь Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта в особі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта основний борг за Договором на надання послуг з приймання платежів від 20.07.2015 № 27/433 у сумі 152 211,48 грн., інфляційні нарахування в розмірі 1 065,48 грн. 3% річних у сумі 504,53 грн., пеню в розмірі 7399,73 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2417,72 грн.

Як свідчать надана відповідачем для залучення до матеріалів даної справи копія позовної заяви, що була предметом розгляду суду в межах справи № 922/1/16, та судове рішення від 24.03.2016 р. по цій справі, заборгованість, яка була стягнута за цим рішення, була розрахована відповідачем на підставі умов договору №27/433 від 20.07.2015 р. з розрахунку 0,8 % від суми перерахованих платежів та в т.ч. за період з 10.10.2015 р. по 04.11.2015 р., за який позивач в межах даної справи вимагає здійснити перерахунок плати за послуги надані в рамках договору із розрахунку 0,3% від суми прийнятих платежів.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам та позовним вимогам, що є предметом розгляду в межах даної справи, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За змістом ст. ст. 626-627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

З урахуванням вимог ст. 629 ЦК України, яка закріплює принцип обовязковості виконання сторонами договору його умов, нарахування відповідачем позивачу заборгованості з розрахунку 0,8 % від суми перерахованих платежів є правомірним.

Правомірність відповідних дій відповідача також підтверджена рішенням господарського суду Харківської області від 24.03.2016 р. по справі № 922/1/16, факти встановлені яким, за змістом п. 2 ст. 35 ГПК України, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Статтями 651-652 ЦК України передбачено підстави внесення змін до умов договору.

В разі наявності підстав, які, на думку позивача, є підставами для внесення змін до умов договору № 27/433 від 20.07.2015 р., в т.ч. в звязку зі зміною положень закону, які регулюють відповідні правовідносини якими сторони керувалися при укладанні договору, позивач не був позбавлений права вжити відповідних заходів.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, рішенням господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. по справі № 922/6258/16 позивачу було відмовлено в задоволенні позову про внесення про внесення змін до договору № 27/433 від 20.07.2015 року шляхом укладення додаткової угоди щодо встановлення комісійної винагороди за приймання платежів в розмірі 0,3% від загальної суми коштів.

Таким чином, вимоги позивача про зобовязання відповідача здійснити перерахунок плати за послуги за договором № 27/433 від 20.07.2015 р. за приймання платежів із розрахунку 0,3% від суми прийнятих платежів для ТОВ «Харківгаз Збут», з 10.10.2015 р. суперечать як вищевказаним положенням Закону, так і судовим рішенням у справах № 922/1/16, № 922/6258/16, які згідно з Законом також є обовязковими до виконання.

Крім того, за змістом частини третьої статті 5, статей 525, 526 і 629 ЦК України грошове зобов'язання, передбачене договором, не може бути припинене у зв'язку з втратою чинності нормативно-правовим актом, згідно з яким було проведено нарахування розміру такого зобов'язання за договором, якщо відповідний нормативно-правовий акт був чинним на момент укладення договору й виникнення у сторін прав та обов'язків. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р.

Вказане свідчить про безпідставність позовних вимог позивача про зобовязання відповідача здійснити перерахунок плати за послуги за договором № 27/433 від 20.07.2015 р. за приймання платежів із розрахунку 0,3% від суми прийнятих платежів для ТОВ «Харківгаз Збут», з 10.10.2015 р., та є підставою для відмови в задоволенні позову.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.04.2016 р.

Суддя ОСОБА_3