номер провадження справи 20/4/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.04.2016 Справа № 908/6376/14

Розглянувши скаргу Державного підприємства Придніпровська залізниця

на дії Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32) щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області в справі № 908/6376/14

За позовом Державного підприємства Придніпровська залізниця (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Іксія 2006 (86600, Донецька область, м. Торез, пр. Гагаріна, буд. 15)

про стягнення суми 29645,00 грн. штрафу

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники:

Від скаржника (стягувача) ОСОБА_1 (дов. № 13 від 27.01.2016 р.);

Від боржника не зявився;

Від органу ДВС не зявився

ВСТАНОВИВ:

16.02.2016 р. до господарського суду Запорізької області від Державного підприємства Придніпровська залізниця надійшла скарга від 09.02.2016 р. вих. № 13-04/63 на дії Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області в справі № 908/6376/14, в якій викладено також клопотання про відновлення скаржнику строку на оскарження постанови. Відповідно до прохальної частини скарги просить визнати незаконними дії в.о. начальника Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області (п. 3 прохальної частини скарги); скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.09.2015 р. (п. 4 прохальної частини скарги); зобовязати відкрите виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області по справі № 908/6376/14 від 27.03.2015 р. про стягнення на користь ДП «Придніпровська залізниця» з ТОВ «Іксія 2006» штраф 29645,00 грн. та відшкодування судового збору 1827,00 грн., разом 31472,00 грн. (п. 5 прохальної частини скарги).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.02.2016 р. відновлено ДП «Придніпровська залізниця» строк для звернення до господарського суду зі скаргою на дії Державної виконавчої служби; прийнято скаргу до розгляду, судове засідання призначено на 15.03.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд скарги відкладався на 31.03.2016 р., 13.04.2016 р.

У судовому засіданні 13.04.2016 р. представник скаржника надав письмове уточнення до скарги (вих. № 13-04/156 від 12.04.2016 р.), яке прийнято судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України. Відповідно до даного уточнення скаржник виклав п.п. 3, 4 прохальної частини скарги в іншій редакції, п. 5 прохальної частини скарги виключив. Також зазначив, що в першому абзаці скарги помилково зазначено, що рішення від 11.03.2016 р., просить в звязку з допущеною технічною помилкою правильним вважати 11.03.2015 р.

Представник скаржника підтримав скаргу, з урахуванням письмового уточнення від 12.04.2016 р., просить визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції Донецької області в особі в.о. начальника відділу ОСОБА_2, щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.09.2015 р. відповідно наказу господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. по справі № 908/6376/14; скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.09.2015 р. відповідно наказу господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. по справі № 908/6376/14. Скарга мотивована такими обставинами. В.о. начальника Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області винесено постанову від 04.09.2015 р. про відмову в відкритті виконавчого провадження та повернено наказ господарського суду Запорізької області від 11.03.2015 р. № 908/6376/14 без виконання. Оскаржувану постанову прийнято на підставі того, що згідно виконавчого документу адреса боржника знаходиться на території проведення антитерористичної операції та керуючись п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». В.о. начальника ВДВС при винесенні постанови обмежився тільки тим, що адреса боржника знаходиться на тимчасово неконтрольованій Україною території. Але боржник відповідно до ЄДРПОУ не перебуває в процесі припинення. Державний виконавець не скористався своїм правом щодо виявлення майна (рухоме та нерухоме) та розрахункові рахунки в установах банку боржника, поза межами вказаної території. Оскаржуваною постановою порушені конституційні права ДП «Придніпровська залізниця» на виконання рішення суду в справі № 908/6376/14.

Представники боржника та органу ДВС в судові засідання не зявлялися, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань, в т.ч. письмового пояснення по суті скарги, до суду від боржника та органу ДВС не надійшло.

Інформація про час і місце судових засідань була розміщена на сторінці господарського суду Запорізької області офіційного веб-порталу Судова влада в Україні в мережі Інтернет.

Згідно зі ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд визнав можливим розглянути скаргу за відсутності в судовому засіданні представників боржника та органу Державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Запорізької області 11.03.2015 р. прийнято рішення у справі № 908/6376/14, яким позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задоволені в повному обсязі, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Іксія 2006» стягнуто штраф у розмірі 29645,00 грн. та 1827,00 грн. судового збору.

27.03.2015 р. господарським судом видано відповідний наказ у справі № 908/6376/14, який направлений стягувачу.

19.08.2015 р. стягувач цінним листом з описом вкладення направив УДВС ГТУЮ у Донецькій області заяву (вих. № 13-05/33 від 17.08.2015 р.) про прийняття до примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. по справі № 908/6376/14. Просив розпочати перевірку майнового стану боржника, накласти арешт на банківські рахунки та інше майно боржника. Разом із заявою до органу ДВС був направлений оригінал наказу по справі № 908/6376/14.

04.09.2015 р. постановою в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Торезького МУЮ ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 908/6376/14, виданого 27.03.2015 р. Постанова прийнята на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова разом з оригіналом наказу направлена стягувачу з супровідним листом № 1521 від 04.09.2015 р.

Не погоджуючись із даною постановою від 04.09.2015 р., скаржник (стягувач) просить її скасувати та визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції Донецької області в особі в.о. начальника відділу ОСОБА_2, щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.09.2015 р.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи скаржника, суд приходить до висновку, що заявлена скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

За приписом ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 17 даного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, в тому числі накази господарських судів.

Згідно зі ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом із виконавчим документом.

Приймаючи постанову від 04.09.2015 р. (оскаржувана постанова), державний виконавець (в.о.начальника відділу) посилається на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». У мотивувальній частині постанови державним виконавцем зазначено, що згідно виконавчого документа місцезнаходження боржника визначено за адресою: м. Торез, пр-кт Гагаріна, 15. Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснено, що до інших обставин, що можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження (ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»), можна віднести, зокрема, звернення за виконанням рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з порушенням вимог статей 35, 36 Закону України від 24 лютого 1994 р. N 4002-XII "Про міжнародний комерційний арбітраж" щодо попереднього звернення стягувача до компетентного суду з клопотанням про визнання й виконання рішення названого третейського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 даного Закону).

Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі проти Греції зазначено: «…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію».

Посилання в.о. начальника відділу в оскаржуваній постанові від 04.09.2015 р. на Закони України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки даними нормативними актами не визначено, що обставини проведення антитерористичної операції виключають здійснення виконавчих дій за судовим наказом, зокрема, в м. Торез Донецької області (місцезнаходження боржника за наказом № 908/6376/14) і можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Відповідних змін (щодо неможливості/не проведення виконавчих дій державною виконавчою службою внаслідок проведення антитерористичної операції) до Закону України «Про виконавче провадження» не внесено. Розпорядження Кабінету Міністрів України не є законом.

Стаття 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження та передбачено перелік обставин, які встановлюють можливість не виконувати ці дії і цей перелік є вичерпним. Оскільки строк пред'явлення наказу в справі № 908/6376/14 до виконання станом на час звернення стягувача з заявою (04.09.2015 р.) не закінчився, наказ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа був зобовязаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.03.2016 р., зробленого за електронним запитом суду від 15.03.2016 р., місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Іксія 2006» (ідентифікаційний код: 34546141) є: 86600, Донецька область, м. Торез, пр. Гагаріна, буд. 5; відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення відсутні.

Державний виконавець згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у боржника майна, рахунків на підконтрольній Україні території. Суд зазначає, що боржник може мати у власності майно, в тому числі рухоме, яке знаходиться в іншому місці, ніж місце його (боржника) знаходження.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у в.о. начальника ВДВС відсутні підстави для відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Суд також бере до уваги, в наказі встановлено строк предявлення наказу до 27 березня 2016 р. Відмова в.о. начальника ВДВС у відкритті виконавчого провадження з підстав, указаних у постанові, порушує права стягувача і може привести до неможливості взагалі примусового виконання судового рішення. Тобто, державним виконавцем порушено ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», рівність усіх перед законом, фактично надано переваги боржнику.

У пункті 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

На підставі викладеного, скарга на дії Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області судом задовольняється повністю.

Керуючись ст.ст. 22, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу вих. № 13-04/63 від 09.02.2016 р. Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції Донецької області в особі в.о. начальника відділу ОСОБА_2, щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.09.2015 р. відповідно до наказу господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. по справі № 908/6376/14.

Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.09.2015 р. відповідно до наказу господарського суду Запорізької області від 27.03.2015 р. по справі № 908/6376/14.

Суддя Л.П. Гандюкова