ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Справа №922/5913/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В., суддя Шепітько І.І.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1, за довіреністю №77 від 11.01.2016р.,

відповідача за первісним позовом не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (вх.№110Х/1-41 від 06.01.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2015р. у справі №922/5913/14,

за первісним позовом Концерна "СоюзЕнерго", м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.,

до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ, Луганська обл.,

про стягнення коштів в розмірі 730007,74 грн., -

та за зустрічним позовом-1 Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ, Луганська обл.,

до Концерна "СоюзЕнерго", м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.,

про стягнення коштів в розмірі 47791,26 грн., -

та за зустрічним позовом-2 Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ, Луганська обл.,

до Концерна "СоюзЕнерго", м. Новомосковськ, Дніпропетровська обл.,

про стягнення коштів в розмірі 165873,06 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.03.2015р. по справі №922/5913/14 (суддя Пономаренко Т.О.) первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь Концерну "СоюзЕнерго" основний борг у сумі 687717,66 грн., інфляційні збитки в розмірі 28196,42 грн., 3% річних у розмірі 6669,92 грн. та судовий збір у розмірі 14451,68 грн. В частині стягнення інфляційних збитків у розмірі 7423,74 грн. відмовлено. У задоволенні зустрічного позову про стягнення 47791,26 грн. відмовлено. У задоволенні зустрічного позову про стягнення 165873,06 грн. - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та відсотків річних, місцевий господарський суд не вказував на неналежність висновку Луганської торгово-промислової палати від 14.10.2014р. за № 25.12-10/30С, як доказу на підтвердження викладених у ньому обставин, а виходив з відсутності законодавчих підстав для звільнення Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" від платежів, які не є штрафними санкціями в розумінні частини третьої статті 550 та статті 617 Цивільного кодексу України. Разом з тим, перевіривши розрахунок інфляційних збитків, суд першої інстанції визначив безпідставним визначення таких збитків з врахуванням індексу інфляції за червень 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий господарський суд вказав, що в обґрунтування неякісності поставленого товару Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" надало акт №182 від 28.05.2014, складений представниками Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", яким зафіксована невідповідність клапанів "3BV-01 (КШС-ТФ-40-16) Ду 40 Ру" кількістю 165 шт., що не дає можливості використати продукцію за призначенням; натомість, цей акт не може бути прийнятий судом в якості доказу на підтвердження неналежної якості спірного обладнання, як такий, що не відповідає встановленим вимогам про порядок складання та реквізити акта; пропущено строк, законодавчо встановлений для звернення до суду за стягненням штрафу.

Також суд відхилив доводи зустрічного позову про порушення строку поставки товару та наявність підстав для стягнення штрафу в розмірі 165873, 06 грн. за порушення строку поставки товару, встановивши прострочення Публічним акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" строку здійснення платежів.

Відповідач за первісним позовом з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить його скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов про стягнення 47791,26 грн. задовольнити повністю; зустрічний позов про стягнення 165873,06 грн. задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволенні первісного позову та стягнення заборгованості, інфляційних збитків та 3% річних, не застосував норми ст.ст. 526,530 Цивільного кодексу України, якими визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, та невірно застосував норми статті 692 Цивільного кодексу України, що призвело до невірного висновку відносно настання строку виконання зобов'язань за договором відповідачем. Зокрема, апелянт вказав, що суд першої інстанції не надав правової оцінки умовам договору №АМК-677-2014-пст щодо прав відповідача продовжити термін оплати продукції на період дії форс-мажорних обставин.

Також, апелянт зазначив, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову про стягнення штрафу за поставку неякісної продукції, суд посилається на порушення позивачем за зустрічним позовом п.п. 6,14,16,20,29,30 Інструкції №7, що не відповідає матеріалам справи, а саме позивач за зустрічним позовом не порушив встановлених п.6 Інструкції №П-7 строків приймання продукції 20 днів після надходження її на склад покупця (дати поставки 15.05.2015р., та 21.05.2015р,; акт приймання за якістю №182 складено 28.05.2014р., тобто у межах встановленого строку приймання продукції). Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно застосовує п. 16 Інструкції №П-7, яким отримувач зобовязаний викликати для участі в продовженні приймання продукції іногороднього виготовлювача, якщо це передбачено в основних чи особливих умовах поставки, інших обовязкових правилах або договорів, оскільки договором №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014р., укладеним між сторонами, не передбачено обовязків виклик представника постачальника для участі в прийманні продукції за якістю та складанні двостороннього акту. Також, апелянт вважає, що висновок суду про застосування строку позовної давності не відповідає принципам законності та справедливості, які гарантуються ст. 129 Конституції України, процесуальним законодавством та міжнародним конвенціям.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову про стягнення штрафу за порушення строків поставки продукції невірно послався на ст.ст.693,538 Цивільного кодексу України, оскільки ст. 538 Цивільного кодексу України застосовується тільки у разі невиконання покупцем обовязку щодо попередньої оплати товару. Зокрема, апелянт вказав, що суд необґрунтовано визнав факт порушення позивачем за зустрічним позовом умов оплати, встановлених специфікацією №1 від 25.02.2014р., у звязку з тим, що відсутній передплатний рахунок постачальника (так само як і доказ його надсилання позивачу за зустрічним позовом); не встановлено з якого моменту починається обчислення строку для оплати другої частини в розмірі 50%, тобто на момент настання події "факт готовності до відвантаження".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.06.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2015р. по справі №922/5913/14 в частині задоволення первісного позову скасовано. В цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2015р. по справі №922/5913/14 залишено без змін.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції, встановив, що положеннями розділу 9 укладеного договору встановлено, що якщо які-небудь з обумовлених форс-мажорних обставин прямо впливають на виконання зобовязань в час, обумовлений договором, цей період часу продовжується відповідно до закінчення цих обставин, та вказав, що, приймаючи рішення про стягнення заборгованості, інфляційних збитків та 3% річних, суд попередньої інстанції не застосував норми статей 526, 530 Цивільного кодексу України, якими визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, неправильно застосував норми статті 692 Цивільного кодексу України, в порушення норм статей 526, 530, 962 Цивільного кодексу України та статті 219 Господарського кодексу України, не звернув увагу на положення розділу 9 Договору, що призвело до неправильного висновку відносно настання строку виконання зобовязань за договором відповідачем. Оскільки, згідно з умовами договору у звязку з настанням форс-мажорних обставин термін виконання зобовязань по оплаті поставленої продукції продовжено, невиконання або неналежне виконання зобовязання по оплаті поставленої продукції продовжено, невиконання або неналежне виконання зобовязання з боку відповідача відсутнє, за змістом постанови апеляційної інстанції відсутні і підстави для нарахування інфляційних збитків та 3% річних. Водночас, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні частини первісних та зустрічних позовних вимог.

15.12.2015р. Вищий господарський суд України прийняв постанову, якою касаційну скаргу Концерну "СоюзЕнерго" задовольнив частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.06.2015р. у справі №922/5913/14 господарського суду Харківської області скасував в частині наслідків розгляду позовних вимог за первісним позовом. Справу в цій частині направив на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду. В решті постанову Харківського апеляційного господарського суду залишив без змін.

Зокрема суд касаційної інстанції вказав, що для реалізації передбаченої розділом 9 укладеного договору можливості продовжити період часу виконання зобов'язань, якщо які-небудь з обумовлених форс-мажорних обставин прямо впливають на виконання зобов'язань в час, обумовлений договором, до закінчення цих обставин, відповідачу належало довести, а суду апеляційної інстанції встановити, що строк виконання своїх зобов'язань відповідачем не сплинув до настання форс-мажорних обставин. Постанова суду апеляційної інстанції не містить встановлених обставин справи щодо настання строків платежу за специфікацією № 1 та щодо причинно-наслідкового зв'язку між настанням форс-мажорних обставин та часом, коли належало виконати зобов'язання відповідно до умов договору.

Колегія суддів касаційної інстанції враховуючи вищезазначене, дійшла висновків про те, що апеляційний господарський суд не виконав положення статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, та, розглядаючи справу, не розглянув всебічно, повно та обєктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; неналежним чином проаналізував правовідносини, що виникли та існували між сторонами, в зв'язку з чим передчасно відмовив у задоволенні позовних вимог, не встановивши необхідні обставини щодо настання моменту виконання грошового зобов'язання Публічним акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат", що безпосередньо впливає на можливість обумовленого договором продовження строку такого виконання.

Щодо відмови в частині стягнення інфляційних втрат за період з 26.06.2014р. по 21.10.2014р., колегія суддів зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій є вірними, а доводів щодо неправомірності судових рішень у цій частині касаційна скарга не містить.

Також колегія суддів касаційної інстанції вказала, що суди вірно відмовили у задоволенні зустрічного позову з огляду на умови договору, якими передбачено, що приймання товару по якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при ОСОБА_2 від 25.04.1966 № П-7 зі змінами та доповненнями.

Таким чином, суд касаційної інстанції направив на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду справу в частині оскарження Публічним акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2015р. у справі №922/5913/14 про задоволення первісного позову, а саме стягнення з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь Концерну "СоюзЕнерго" основного боргу у сумі 687717,66 грн., інфляційних збитки в розмірі 28196,42 грн., 3% річних у розмірі 6669,92 грн. та судового збору у розмірі 14451,68 грн.

Після повернення справи із суду касаційної інстанції, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. апеляційну скаргу ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" прийнято до провадження та її розгляд призначено на 15.02.2016р.

Від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1563 від 09.02.2016р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з огляду на зауваження Вищого господарського суду України, у висновку Луганської регіональної торгово-промислової палати від 14.10.2014р. №25.12-10/30С вказано, що обставини непереборної сили мають причинний зв'язок з фактом неможливості належного виконання відповідачем своїх обовязків по договору поставки №АМК-677-2014-кпр від 25.02.2014р., починаючи з 25.06.2014р.

Позивач за первісним позовом вказує, що позивач відвантажив товар по специфікації №1 на адресу відповідача у період з 27.03.2014р. по 25.06.2014р. В свою чергу, обов'язок відповідача по оплаті остаточної вартості товару по специфікації №1 пов'язаний з фактом готовності товару до відвантаження., що на думку позивача виникає у дату його фактичної поставки. Таким чином строк виконання відповідачем обов'язку по оплаті товару сплину до настання форс-мажорних обставин які згідно до висновку регіональної товарно-промислової палати виникли з 25.06.2014р., тому відсутні жодні підстави для його продовження. Також, на думку позивача висновок регіонального підрозділу торгово-промислової палати за умовами договору є неналежним доказом підтвердження обставин непереборної сили.

15.02.2016р. через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від позивача за первісним позовом надійшов Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вх.№1725), який долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.02.2015р. розгляд справи було відкладено на 09.03.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання апелянта.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.03.2016р., у зв'язку з відпусткою судді Россолова В.В., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Тихий П.В., суддя Шепітько І.І.

У звязку зі зміною складу колегії суддів у даній справі відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору розпочинається знову.

В судовому засіданні 09.03.2016р. було оголошено перерву до 04.04.2016р.

Апелянт надав додаткові пояснення у справі (вх.№2569 від 09.03.2016р.), та, зокрема, вказав, що відсутність в договорі строку (терміну) виконання відповідачем зобов'язання з оплати 50% по факту готовності до відвантаження та неможливості встановити момент настання події "факт готовності до відвантаження", необхідно керуватися ст. 530 Цивільного кодексу України, а саме - боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Зважаючи на те, що позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо оплати поставленого товару 24.06.2014р. листом №277, то строк виконання зобов'язання з оплати поставленого товару складає до 01.07.2014р. Крім того, апелянт враховує те, що партія товару за специфікацією №1 від 24.02.2014р. до договору була поставлена позивачем 25.06.2014р., зобов'язання щодо оплати зазначеного товару у відповідача настало після поставки всієї партії товару, тобто після 25.06.2014р.

Після перерви в судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 04.04.2016р. представник апелянта підтримав свою апеляційну скаргу з раніше наведених підстав, просив її задовольнити в повному обсязі. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2014р. між Концерном "СоюзЕнерго" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (покупець) було укладено договір поставки №АМК-677-2014-пст, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, іменовану товар, а покупець прийняти і сплатити товар на умовах, викладених в договорі.

Сортамент, кількість і ціна товару вказується в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 2.1. договору поставки ціна товару за одиницю і по позиціях, а також порядок і умови оплати за поставлений товар вказується в специфікаціях до договору, оформлених у вигляді додатків до договору, що є його невід'ємною частиною.

Пунктом 4.1. договору поставки сторони погодили, що поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється переданий на умовах цього договору товар по одній специфікації.

Розрахунки за даною договором здійснюються в національній валюті України. Оплата товару здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі (п. 5.1., 5.2. договору поставки).

Пунктом 5.3. договору поставки встановлено, що покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в порядку, передбаченому специфікаціями.

Приймання товару по кількості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при ОСОБА_2 від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями (п. 6.3. договору поставки).

Приймання товару по якості здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Державного арбітражу при ОСОБА_2 від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями (п. 6.4. Договору поставки).

Пунктом 7.1. договору поставки зазначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 7.3. договору поставки при порушенні строків постачання, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 8% від вартості простроченої партії товару.

У разі постачання неякісного, некомплектного товару, або товару що не відповідає умовам договору постачальник сплачує покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості неякісного (некомплектного) товару.

Як встановлено судом, протягом дії договору у поставки, сторонами було підписано специфікацію №1 від 25.02.2014р. на суму 2073413,22 грн. та специфікацію №2 від 12.03.2014р. на суму 2021567,72 грн., відповідно до яких зобов'язаними сторонами було узгоджено найменування товару, одиницю виміру, кількість товару, строк поставки товару та умови оплати. Специфікації є невід'ємною частиною договору.

Оплата товару згідно з специфікацією №1 здійснюється на підставі виставленого рахунку на умовах: 50% - передоплата, 50% - за фактом готовності товару до відвантаження. Строки поставки: 90 календарних днів з моменту перерахування 50% передоплати з правом дострокової поставки.

Строк поставки продукції за специфікацією №2 до 16.04.2014р., допоставка до 07.05.2014р. при умові 100% передоплати до 21.03.2014р.

В рамках укладеного між сторонами договору позивачем за первісним позовом поставлено, а відповідачем за первісним позовом отримано товар на загальну суму 4094980,94 грн., що підтверджується видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, наявними в матеріалах справи.

На виконання своїх зобов'язань відповідач частково здійснив оплату на розрахунковий рахунок позивача за первісним позовом в сумі 3407263,28 грн., що підтверджується банківськими виписками від 20.03.2014р., 26.03.2014р., 22.05.2014р., а саме передоплату 50% за специфікацією №1 у сумі 1036706,61 грн. та передоплату 100% за специфікацією №2 в сумі 2021567,72 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за договором поставки №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014р. складає 687717,66 грн. за специфікацією №1.

Позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом листи: вих. №277 від 24.06.2014р., №346 від 07.08.2014р., №425 від 15.09.2014р. з вимогою виконати свої зобов'язання та погасити суму основного борг та окремо підписати акт звірки взаєморозрахунків.

Відповідач за первісним позовом направив повідомлення вих. №26-юр від 13.10.2014р. про форс-мажорні обставини.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем за первісним позовом існуючої суми заборгованості в розмірі 687717,66 грн. в добровільному порядку.

Крім того, в судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду представник апелянта підтвердив той факт, що поставка товару була здійснена в повному обсязі, однак оплата в розмірі 687717,66 грн. проведена не була, у звязку з тим, що настали обставини непереборної сили. Разом з тим, апелянт вказав на те, що наразі робота підприємства майже повністю відновлена. При цьому, оплата позивачу за поставлений товар досі не здійснена.

Надаючи оцінку обставинам, на які посилається позивач, а саме настання обставин непереборної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до статті 219 Господарського кодексу України сторони зобовязання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобовязання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до пункту 9.1. договору жодна із сторін не несе відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов'язань, якщо це викликано такими обставинами, як повінь, пожежа, землетрус або іншими стихійними лихами, а також війною, страйками, вимушеними операціями або актами уряду, які можуть виникнути після укладення договору.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у Луганській та Донецькій областях України Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" отримало Висновок Луганської торгово-промислової палати від 14.10.2014р. за № 25.12-10/30С про настання обставин непереборної сили за договором поставки №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014р.

Згідно вказаного висновку, Луганська регіональна торгово-промислова палата вважає можливим факт дії для ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" з 25.02.2014р. по договору поставки №АМК-677-2014-пст від 25.02.2014р. обставин непереборної сили, що призводить, зокрема, до призупинці здійснення банками всіх видів фінансових операцій.

При цьому, колегія суддів враховує висновок суду касаційної інстанції по даній справі, що для реалізації передбаченої розділом 9 укладеного договору можливості продовжити період часу виконання зобов'язань, якщо які-небудь з обумовлених форс-мажорних обставин прямо впливають на виконання зобов'язань в час, обумовлений договором, до закінчення цих обставин, належить довести, що строк виконання своїх зобов'язань відповідачем не сплинув до настання форс-мажорних обставин.

Як вже було зазначено вище, обовязок відповідача по оплаті остаточної вартості товару по специфікації №1 пов'язаний з фактом готовності товару до відвантаженні. Як вбачається із матеріалів справи та видаткових накладних, позивач відвантажив товар по специфікації №1 на адресу відповідача у період з 27.03.2014р. по 25.06.2014р. Тобто, колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи товар вже був відвантажений, а не лише готовий до такого відвантаження.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" встановлено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Таким чином, обов'язок відповідача здійснити остаточну оплату вартості поставленого товару по специфікації №1 виник у дату фактичної поставки товарів. А саме, 27.03.2014р., 10.04.2014р., 25.04.2014р., 30.04.2014р., 08.05.2014р., 15.05.2014р., 21.05.2014р., 04.06.2014р., 04.06.2014р., 16.06.2014р., 17.06.2014р., 18.06.2014р., 19.06.2014р., 20.06.2014р., 23.06.2014р., 24.06.2014р. та 25.06.2014р. відповідно до видаткових накладних, наявних в матеріалах справи та вказаних в них дат відвантаження товару за специфікацією №1.

Отже, колегія суддів зазначає, що строк виконання відповідачем обов'язку по оплаті товару сплинув до настання форс-мажорних обставин, які згідно до висновку регіональної товарно-промислової палати виникли з 25.06.2014р., тому відсутні жодні підстави для його продовження.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України вбачається, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини 1 статті 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

З наведених норм права вбачається, що договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У відповідності до частини 1 статті 614 Цивільного кодексу України вбачається, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 687717,66 грн. відповідачем суду не надано. Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором поставки в сумі 687 717,66 грн., у відповідності до положень специфікації №1 є таким, що настав.

Таким чином, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару по договору поставки АМК-667/2014-пст від 25.02.2014р.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд першої інстанції правомірно визнав вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 687717,66 грн. заборгованості, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за первісним позовом за прострочення виконання зобовязань 28196,42 грн. - інфляційних нарахувань та 6669,92 грн. - 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.1. договору поставки зазначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення зобов'язання, оскільки, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошима, що належать кредиторові.

В п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" також роз'яснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

За результатами перерахунку розміру 3% річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9", колегія суддів встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 28196,42 грн. інфляційних втрат та 3% річних за період в розмірі 6669,92 грн.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.03.2015р. у справі №922/5913/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 11.04.2016р.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.І. Шепітько