донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.04.2016

справа №908/6327/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від позивача (скаржника): від відповідача: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 Не з"явився Не з"явився Запорізької міської ради м.Запоріжжя Запорізької області 29.02.2016 р. № 908/6327/15
за позовом до відповідача Запорізької міської ради м.Запоріжжя Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» м.Запоріжжя
простягнення збитків у розмірі 183556,59 грн.
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач, Запорізька міська рада м.Запоріжжя, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» м.Запоріжжя про стягнення збитків у розмірі 183556,59 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок протиправної поведінки замовника будівництва (відповідача), яка, на думку позивача, полягає у відсутності його звернення до міської ради та неукладенні з органом місцевого самоврядування договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста до введення об'єкта будівництва в експлуатацію, обов'язковість укладання якого встановлено законом, Запорізькій міській раді завдано збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у розмірі 183556,59 грн., які до місцевого бюджету не надійшли.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 р. у задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод надпотужних трансформаторів» відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Запорізька міська рада м.Запоріжжя звернулася до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 р. у справі № 908/6327/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Запорізької міської ради у повному обсязі.

Представник позивача (скаржника) у судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув. Через канцелярію суду 08.04.2016 р. надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги Запорізької міської ради відмовити та розглянути справу у відсутності представника Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод надпотужних трансформаторів".

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 40 «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону; замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту; пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

24.12.2012 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 «Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя».

В пункті 2.1 Порядку Запорізькою міською радою закріплено, що договір про пайову участь, укладається з виконавчим комітетом Запорізької міської ради.

Пунктом 3.3 зазначеного Порядку встановлено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов?язаний звернутися з заявою до міського голови.

Пунктом 3.6 Порядку передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об?єкта будівництва в експлуатацію.

22.04.2013 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію за № ЗП69 про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідач до Запорізької міської ради щодо укладення Договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договору про пайову участь) не звертався, що, на думку позивача, є порушенням вимог ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012р. № 77, в результаті чого територіальній громаді м.Запоріжжя завдано збитки в розмірі 183556,59 грн.

На думку позивача обов'язок укласти договір про пайову участь у відповідача виник з 19.01.2013р., тобто з моменту набрання чинності рішення № 77, яким було встановлено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя. Також позивач посилався на те, що листами від 26.07.2013р. № 08/02-21/02317 та від 23.09.2013р. № 03/02-21/02883 відповідача було повідомлено про виникнення обовязку щодо укладення договору про пайову участь.

Позивач обґрунтовує наявність збитків у сумі 183556,59 грн. тим, що відповідно до приписів ч.7 статті 36 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (в редакції від 22.03.2012), замовник зобов'язаний протягом семи календарних днів з дня реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або з дня набуття права на виконання будівельних робіт письмово поінформувати виконавчий комітет міської ради за місцезнаходженням об'єкта будівництва про початок виконання будівельних робіт.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача, в якому останній зазначив, що на час звернення позивача до відповідача у липні та вересні 2013р. з пропозицією щодо необхідності надання заяви про укладення договору про пайову участь (листи позивача № 08/02-21/02317 від 26.07.2013р. та № 03/02-21/02883 від 23.09.2013 р.), а згодом з вимогою про сплату суми збитків № 01/02-19/02453 від 29.07.2015р. замовником (відповідачем) вже були оформлені відповідні документи та об'єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію. Відповідач також зазначив, що позивач адресував відповідачу зазначені письмові звернення у липні та вересні 2013р., а вимогу лише у липні 2015р., тобто відповідні дії позивача мали місце вже після, а не до моменту введення об'єкта в експлуатацію (22.04.2013р.).

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа, зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями, виходячи зі змісту ст. 217 Господарського кодексу України, визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій, як відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно - господарські та адміністративно - господарські санкції.

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (з наступними змінами та доповненнями) та в розясненнях президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з відшкодуванням шкоди (з наступними змінами та доповненнями) зазначається, що шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 611, 623 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, за загальним правилом, з урахуванням статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України позивач повинен довести наявність збитків (їх розмір), порушення зобов'язання заподіювачем та причинний зв?язок між ними.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач не порушив вимог чинного законодавства, позивач не довів такого порушення, а отже в його діях/бездіяльності відсутній склад цивільного правопорушення, а тому до нього не можуть бути застосовані заходи впливу (санкції) за порушення у сфері господарювання.

Отже, місцевий господарський суд вірно зазначив, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності; що одержання доходів безпосередньо від господарської діяльності та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Запоріжжя на відповідні роки; що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в розмірі 183556,59 грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток. Відтак, в даному випадку відсутні підстави для нарахування збитків.

Як вже зазначалося відповідно до п. 3.6 Порядку, договір укладається до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Позивач посилався на те, що відповідач у встановлений 7-денний строк, тобто до 01.06.2013р., не проінформував виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції існуючих об'єктів заводу (збудованих у 1984р.) - Корпусу № 2, а саме 3-я черга пускового комплексу. Корпус № 2. Дробоструйне, фарбоприготувальне, фарбувальне відділення, вбудована котельна. Побутові приміщення (у підвалі) за адресою м. Запоріжжя вул. Випробувачів, 2.

Відповідач не звертався у встановленому законом порядку до міського голови щодо укладення договору про пайову участь.

Частиною 1 ст. 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Стаття 29 Закону України «Про планування і забудову територій» («Дозвіл на виконання будівельних робіт») не містить будь-якого обов?язку замовника (відповідача) письмово інформувати виконавчий комітет Запорізької міської ради про початок будівельних робіт.

Відповідно до п. 7 Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 30 вересня 2009 року (що діяв на момент отримання Дозволу №781-10 від 29 грудня 2010 року), Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, одночасно з наданням дозволу на виконання будівельних робіт або відмовою у його наданні, письмово інформує про це місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Таким чином, інформацію про початок будівельних робіт зобов'язаний надавати не замовник будівництва, а інспекція державного архітектурно-будівельного контролю.

Тобто в даному випадку відсутні підстави вважати, що збитки нанесені територіальній громаді міста Запоріжжя саме з вини відповідача.

Як вже зазначалося п. 3.6 Порядку передбачено, що Договір про пайову участь укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.11 Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надало роз'яснення, відповідно до яких нормами абзацу першого частини дев'ятої статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності також роз'яснено, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, вищевикладеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Факт прийняття спірного об?єкта в експлуатацію підтверджується зареєстрованою 22.04.2013 р. декларацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 69 про готовність об?єкта до експлуатації. До вказаної дати договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

Враховуючи, що норми ч. 9 ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності носять імперативний характер, на даний час, тобто після введення об'єкта будівництва в експлуатацію, укладення договору є неможливим.

Крім того, стосовно ненадання позивачем обґрунтованого розрахунку суми збитків місцевий господарський суд вірно зазначив, що в обґрунтування розрахунку суми збитків позивач посилався на Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затверджений Рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р. В позовній заяві позивачем зазначено, що розрахунок величини пайової участі наведено в додатку до вимоги про сплату суми збитків №01/02-21/02453 від 29.07.2015 р. Проте у зазначеній вимозі позивачем вказано, що розрахунок величини пайової участі, наведений в додатку до вимоги про сплату суми збитків №01/02-21/02453 від 29.07.2015 р. здійснювався на підставі Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014р. №40.

Як вбачається з Порядку, затвердженого Рішенням Запорізької міської ради № 77 від 24.12.2012 р., у ньому не надано роз'яснень щодо збитків внаслідок не сплати замовниками суми пайової участі, не встановлений порядок стягнення збитків. Пунктом 7.1. зазначеного Порядку лише передбачено право звернення до суду в разі виникнення спорів, пов'язаних з пайовою участю у розвитку інфраструктури міста.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Договір пайової участі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію між сторонами не укладався, позивач не звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача укласти відповідний договір, отже, у встановленому законом порядку не встановлені розмір та строк сплати пайової участі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, місцевий господарський суд вірно зазначив, з чим погоджується судова колегія, що позивачем не надано обґрунтування заявленого розміру збитків та визначення правового походження зазначених збитків, складу збитків та інших умов, передбачених главою 25 Господарського кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 224, ст. 225 зазначеного Кодексу.

Також судова колегія зазначає, що договір пайової участі не був укладений, тому місцевим судом посилання позивача на порушення відповідачем статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності обґрунтовано не прийнято до уваги. Відтак твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у конкретному розмірі є необґрунтованими.

Судова колегія зауважує, що у відповідача відсутній обов'язок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок, оскільки він не є замовником будівництва з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 4, 13 ст. 1 Закону України Про планування містобудівної діяльності замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; територія частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Планування і забудова територій діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема будівництво обєктів, реконструкцію існуючої забудови та території (ст. 2 Закону України Про планування містобудівної діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті (ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності).

Пунктом 8 ст. 37 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено, що замовник зобовязаний протягом 7 календарних днів з дня видачі дозволу на виконання будівельних робіт з дня набуття права на виконання таких робіт відповідно до частини 5 цієї статті письмово проінформувати виконавчий орган сільської, селищної, міської ради місцеву державну адміністрацію за місцезнаходженням обєкта будівництва про початок

В пункті 11-1 Декларації зазначено, що факту спорудження/розміщення нового або виходу за межі існуючого фундаменту обєкту Державною архітектурно-будівельною інспекцією Запорізькій області під час реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації не виявлено, земельної ділянки для будівництва обєкт реконструкції не потребував.

Приймаючи до уваги вищенаведене, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, що дія Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не поширюється, в даному випадку, на відповідача, оскільки, як свідчать матеріали справи, відповідач здійснював лише реконструкцію всередині існуючої будівлі без виходу за межі існуючого фундаменту та без забудови нової земельної ділянки, а отже така особа не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у неї відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайовий внесок.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 21.01.2015р. № 917/1840/11, від 21.04.2015р. № 907/773/14, від 27.01.2016р. №908/4000/15, від 13.10.2015р. № 908/4459/14, № 922/2321/15.

Отже, місцевий господарський суд вірно зазначив, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відсутня протиправна поведінка відповідача під час здійснення реконструкції обєкту щодо неповідомлення виконавчого органу міської ради, місцевої державної адміністрації за місцезнаходженням обєкта будівництва про початок виконання будівельних робіт; відповідачем забудови нової земельної ділянки не здійснювалося, реконструкції будівлі із виходом за межі існуючого фундаменту також; судом також було зясовано обставини про відсутність обовязку щодо участі відповідача у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя, визначеного ст. 40 ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності та, як наслідок, необхідність перерахування позивачу коштів (пайова участь); вина в діях відповідача відсутня, як і причинний звязок між поведінкою відповідача та збитками позивача. Відтак, в даному випадку відсутні підстави для нарахування збитків.

Таким чином, внаслідок не доведення позивачем факту протиправного ухилення відповідача від укладення спірного договору, тобто, наявності в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо обовязку відповідача відшкодувати заявлений розмір збитків.

За приписами ст. 34 Господарського процесуального Кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 р. у справі № 908/6327/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.02.2016 р. у справі №908/6327/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Н.М. Дучал

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1. скаржнику (позивачу)

1. відповідачу

1. у справу

1. апеляційному суду

1. ГСЗО