КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2016 р. Справа№ 910/20329/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Коршун Н.М.

Дикунської С.Я.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Грицик А.С. (довіреність б/н від 23.03.2016 р.)

від відповідача - Бакулін О.Ю. (довіреність б/н від 28.03.2016 р.)

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 р.

у справі №910/20329/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 р. та додаткових договорів до нього, а саме: 4000000,00 доларів США суми заборгованості по тілу кредиту, що в гривневому еквіваленті станом на 05.08.2015 р. за курсом НБУ становить 86856536,00 грн., 285369,85 доларів США суми заборгованості за відсотками, що в гривневому еквіваленті станом на 05.08.2015 р. за курсом НБУ становить 6196559,25 грн., 782546,32 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків по кредиту, 13028480,40 грн. суми штрафів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.02.2016 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та безпідставним, таким що не відповідає нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представником позивача неодноразово заявлялись клопотання про залучення у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін, не знаходить підстав для задоволення вказаних клопотань у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Предметом спору у даній справі є наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є позивач та відповідач. Позивачем у вказаних клопотаннях не доведено які саме права та охоронювані законом інтереси Національного банку України або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб можуть бути порушені при розгляді даної справи.

Також, позивачем неодноразово заявлялось клопотання про розгляд даної справи у закритому судовому засіданні з посиланням на приписи ст.ст. 60, 61, 62, 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також ст. 4-4 ГПК України.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін, дійшла висновку, що у задоволенні вказаних клопотань слід відмовити з огляду на таке. Виходячи з системного аналізу приписів Закону України «Про банки і банківську діяльність» та, зокрема, ст. 75 цього Закону, збереження у таємниці рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є доцільним лише до стадії прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та не має визначального значення на стадії його ліквідації. Окрім цього, предметом позову у справі, що розглядається не є розкриття інформації, що становить банківську таємницю. А з огляду на ч. 2 ст. 4-4 ГПК України винесення судом ухвали про розгляд справи у закритому судовому засіданні на підставі поданного клопотання є правом, а не обов'язком суду. Тому підстави для задоволення клопотань відсутні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

14.12.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс» (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2009866/1.

Відповідно до п. 1.1, 1.1.1 вказаного договору, кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами - траншами, на умовах визначених у цьому договорі, в межах відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 4000000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 14,00% річних, в порядку визначеному цим договором та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 14.03.2013 р. включно на умовах, визначених цим договором.

На виконання умов договору ПАТ «Дельта Банк» було надано ТОВ «Нафтогаз-Альянс» кредит в розмірі 4000000,00 доларів США, що підтверджено випискою по особовому рахунку №6601.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф в розмірі 1% від суми кредиту, визначеного п. 1.1. цього договору, за кожний випадок порушення.

У випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3. цього договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання цим договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції.

14.03.2013 р. між між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» (позичальник) було укладено додатковий договір №1, відповідно до умов якого сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом буде становити 14,00 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом - не пізніше 15.03.2014 р. включно.

11.04.2014 р. між між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» (позичальник) було укладено додатковий договір №2, відповідно до умов якого сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом буде становити 14,5% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом - не пізніше 31.12.2014 р.; у період з 14.03.2014 р. по 11.04.2014 р. до позичальника не застосовуються штрафні санкції.

13.06.2014 р. між між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» (позичальник) було укладено додатковий договір №3, відповідно до умов якого у період з 07.06.2014 р. по 17.06.2014 р. до позичальника не застосовуються штрафні санкції.

25.07.2014 р. між між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» (позичальник) було укладено додатковий договір №4, відповідно до умов якого сторони домовились, що розмір плати за користування кредитом буде становити 14,5% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом - не пізніше 30.06.2015 р.; у період з 16.07.2014 р. по 25.07.2014 р. до позичальника не застосовуються штрафні санкції.

30.12.2014 р. між між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» (позичальник) було укладено додатковий договір №5, відповідно до умов якого, сторони погодили, що розмір плати за користування кредитом буде становити 14,00% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом - не пізніше 31.12.2015 р.; у період з 01.10.2014 р. по 31.12.2014 р. до позичальника не застосовуються штрафні санкції.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого в останнього перед позивачем утворилась заборгованість, розмір якої станом на 05.08.2015 р. становить:

- 4000000,00 доларів США - сума заборгованості за строковим кредитом;

- 285369,85 доларів США - сума заборгованості за відсотками (в тому числі 7671,23 долари США заборгованості за нарахованими відсотками та 277698,62 доларів США заборгованості за простроченими відсотками).

- 782546,32 грн - сума пені за несвоєчасне погашення відсотків;

- 13028480,40 грн - сума штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2014 р. у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредитної лінії №ВКЛ-2009866/1 від 04.12.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» було укладено договір застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2, за умовами якого позивач виступив заставодержателем, а відповідач - заставодавцем.

Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до п. 1.1. договору застави, предметом застави є майнові права на отримання грошових сум у повному обсязі, включаючи право на отримання сум наступних депозитних вкладів:

- в розмірі 44432,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього Договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу «Класичний Корпоратив» №Д-2005468/01/2109, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 25.12.2014 р. та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 2120000,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу «Класичний» №Д-25468/01/1086, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 30.11.2012 р., та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 135000,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу «Класичний Корпоратив» №Д-2010036/01/1090, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 03.12.2012 р., та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 998905,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу «Класичний Корпоратив» №Д- 2010036/01/2110, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 25.12.2014 р., та додаткових договорів до нього;

- в розмірі 770000,00 дол. США, пені та штрафів, тощо, які існують на дату укладання цього договору або виникнуть у майбутньому у заставодавця з договору банківського вкладу «Класичний Корпоратив» №Д-2005037/01/2107, який укладений між заставодавцем та заставодержателем 25.12.2014 р., та додаткових договорів до нього.

Належне вкладнику право вимоги на суми депозитів за вищевказаними договорами банківського вкладу відповідач набув на підставі укладених з ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», ПАТ «Страхова компанія «Уніка» та ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» договорів відступлення прав вимоги №26/12-2014ДВ від 26.12.2014 р., №1 від 26.12.2014 р., №2 від 26.12.2014 р., №2 від 26.12.2014 р., №1 від 26.12.2014 р.

Пунктом 1.4 договору застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р. визначено, що за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором в повному обсязі, що визначається на момент фактичного їх задоволення, включаючи проценти за користування кредитними коштами, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, пені та штрафів, передбачених кредитним договором, понесені витрати на утримання предмету застави, витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогою, сплаті державного мита та оплату послуг нотаріусів, адвокатів, юристів, а також інші витрати, передбачені кредитним договором та цим договором.

30.12.2014 р. між TOB «Нафтогаз-Альянс» та ПАТ «Дельта Банк» були укладені договори відступлення права вимоги до депозитних договорів № Д-2005468/01/2109, № Д- 25468/01/1086, №Д-2010036/01/1090, № Д-2010036/01/2110, №Д-2005037/01/2107.

За змістом п.п. 2, 3 зазначених договорів відступлення права вимоги, відступлення прав вимоги здійснюється з метою реалізації майнових прав, що є предметом застави згідно договору застави майнових прав № BKJI-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р., який був укладений між сторонами в порядку звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за договором застави.

Договір укладений з відкладальною умовою, у зв'язку з чим, права та обов'язки сторін за цим договором настають, за умови набуття ПAT «Дельта Банк» права звернення стягнення на майнові права, що є предметом застави за договором застави майнових прав №BKJI-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р.

19.02.2015 р. між TOB «Нафтогаз-Альянс» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договори про розірвання депозитних договорів, відповідно до яких заборгованість TOB «Нафтогаз-Альянс» по договору кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 р. погашається за рахунок депозитних договорів № Д-2005468/01/2109, № Д-25468/01/1086, № Д-2010036/01/1090, № Д-2010036/01/2110, №Д-2005037/01/2107, що були предметом застави за договором застави майнових прав № ВКЛ - 2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р.

19.02.2015 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про розірвання договору кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 р., відповідно до п.1 якого сторони домовились достроково розірвати договір кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 з 19.02.2015 р.

Довідкою № 2/01-17/2102 від 20.02.2015 р. ПAT «Дельта Банк» повідомив TOB «Нафтогаз- Альянс», що станом на 20.02.2015 р. TOB «Нафтогаз-Альянс» не має кредитної заборгованості перед ПАТ «Дельта Банк» (АТ «Дельта Банк») (т. 2 а.с. 100).

Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, з огляду на вищезазначені обставини, заборгованість відповідача, яка існувала на момент розірвання договору кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 р., тобто станом на 19.02.2015 р., була погашена в результаті звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р.

В подальшому, на підставі постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно якого з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». Тимчасову адміністрацію в ПAT «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 р. по 02.06.2015 р. включно та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк».

08.04.2015 р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду № 51 від 02.03.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» відповідно до якого тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 р. до 02.09.2015 р. включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 12.06.2015 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. складено повідомлення про нікчемність договору застави майнових прав № BKJI -2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р., укладеного між TOB «Нафтогаз-Альянс» та ПАТ «Дельта Банк», в якому зазначено про те, що договір застави майнових прав № BKJI -2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р. є нікчемним у зв'язку з тим, що банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим.

Отже, позивачем заперечується факт погашення заборгованості відповідача за договором кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 р. за рахунок звернення стягнення на предмет застави у зв'язку з нікчемністю відповідного договору застави.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 04.12.2015 р. у справі №826/13676/15 визнано протиправним та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк», оформлене повідомленням № 3269 від 12.06.2015 р. про визнання договору застави майнових прав № ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р. нікчемним.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2016 р. постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 04.12.2015 р. у справі №826/13676/15 залишено без змін.

За змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, в силу положень ст. 35 ГПК України обставини, встановлені постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 04.12.2015 р. у справі №826/13676/15 мають преюдиціальне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Розглядаючи адміністративну справу, суди зазначили, що за укладеним договором застави майнових прав № ВКЛ- 2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р. банк забезпечив виконання зобов'язання. Банком не було прийняте нове зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також прийшли до висновку, що укладений договір застави є способом забезпечення виконання боржником кредитних зобов'язань перед банком та за своєю природою не підпадає під ознаки, визначені п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відтак, відсутні підстави вважати відповідний договір застави нікчемним, тобто таким, що не створює юридичних наслідків.

Враховуючи те, що договір кредитної лінії ВКЛ-2009866/1 від 14.12.2012 р. було розірвано 19.02.2015 р., заборгованість відповідача, яка існувала на момент розірвання договору була погашена в результаті звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав №ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р., відсутність заборгованості станом на 20.02.2015 р. підтверджено довідкою ПAT «Дельта Банк» № 2/01-17/2102 від 20.02.2015 р., а рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору застави майнових прав № ВКЛ-2009866/1/S-2 від 30.12.2014 р. нікчемним визнано протиправним та скасовано за рішенням суду, колегія суддів погожується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується інших аргументів апеляційної скарги, то вони є такими, що збігаються або відтворюють вимоги клопотань, що заявлялись у судовому засіданні, а також обставин здійснення провадження в адміністративному суді, надання оцінки яким не відноситься до компетенції господарського суду. Відтак, вказані аргументи апеляційної скарги не є такими, що суттєво впливатимуть на прийняття рішення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та безпідставним, таким що не відповідає нормам чинного законодавства та дійсним обставинам справи, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 р. у справі №910/20329/15 залишити без змін.

Справу №910/20329/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Н.М. Коршун

С.Я. Дикунська