ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р. Справа № 909/224/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Ковальчук Р. О.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (посвідчення №1564 від 12.04.2013; довіреність №14-137 віл 13.05.2014),

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність №38 від 28.01.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Тисменицягаз" (вул. Вісконта, буд.3, м. Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська обл., 77400)

про стягнення коштів в сумі 77804,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з позовом до ПАТ "Тисменицягаз" про стягнення коштів в сумі 77804,27 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в зв'язку з неналежним виконанням умов договору в частині оплати за отриманий природний газ, відповідач зобов'язаний сплатити на його користь кошти в розмірі 77804,27 грн., з яких: 19096,67 грн. - 3% річних та 58707,60 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою від 16.03.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.04.2016.

Крім того, ухвалою суду від 16.03.2016 для огляду в судовому засіданні витребувано від позивача оригінали письмових доказів, які б свідчили про направлення позивачем відповідачу оригіналів актів приймання-передачі природного газу за спірні періоди, а саме: за січень, червень, липень, серпень 2013 року та за лютий, березень, квітень 2014 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві (4729/16 від 05.04.2016) на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача обґрунтовує заперечення на позов тим, що обов'язок відповідача провести остаточний розрахунок настає не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки лише за умови, що відповідачем було отримано підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити, з врахуванням наступного:

31.01.2013 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі-позивач, продавець) та ПАТ "Тисменицягаз" (далі-відповідач, покупець) укладено Договір № 13-403-ПР на купівлю-продаж природного газу (далі договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Відповідно до п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов договору продавцем передано, а покупцем отримано природний газ на суму 1309429,46 грн. що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013, 30.06.2013, 31.07.2013, 31.08.2013, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014.

З пояснень позивача випливає, що факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Позивач зазначає, що відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено ряд додаткових угод до даного договору. Зокрема, додатковою угодою №3 від 28.04.2014 пункт 6.1 договору викладено у такі редакції: "Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць».

За твердженням позивача, в зв'язку з несвоєчасною оплатою за спожитий газ, відповідач зобов'язаний сплатити ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти в розмірі 77804,27 грн., з яких: 19096,67 грн. - 3% річних та 58707,60 грн. - інфляційні втрати.

Отже, за твердженням позивача, Закон передбачає оплату товару після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару.

З пояснень позивача випливає, що підписані сторонами акти приймання-передачі газу наявні в матеріалах справи. Дата підписання актів зазначена безпосередньо в їх тексті, і підстав вважати, що акти були складені в інший день немає.

Відповідно до п. 3.4 договору сторони погодили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Таким чином, сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки. Обов'язком відповідача було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а обов'язок позивача полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів наданих відповідачем або наданням письмової відмови від підписання акта.

ПАТ "Тисменицягаз" на виконання п. 3.4. договору надіслано на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Тисменицягаз" акти приймання-передачі природного газу.

У відзиві відповідачем зазначено, що підписані двома сторонами акти приймання-передачі природного газу долучені позивачем до позовної заяви, що підтверджує факт їх отримання від ПАТ "Тисменицягаз". Проте, позивачем не подано письмових доказів на підтвердження дати повернення вищезазначених примірників підписаних актів позивачем на адресу відповідача.

Крім того, представником відповідача долучено до матеріалів справи копії супровідних листів про направлення актів приймання-передачі з доказами направлення їх позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги ухвали суду від 16.03.2016 в частині витребування судом оригіналів письмових доказів, які б свідчили про направлення позивачем відповідачу оригіналів актів приймання-передачі природного газу за спірні періоди, позивачем не виконано. Крім того, з пояснень представника позивача в судовому засіданні випливає, що витребуваних судом письмових доказів товариство надати не може в зв'язку з їхньою відсутністю.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що факт приймання-передачі природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які, на виконання п. 3.4. договору, підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою ПАТ "Тисменицягаз" та надіслані на адресу позивача.

Обов'язок провести остаточний розрахунок виникає не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним за умови, що до цього часу Товариство отримає підписані обома сторонами акти приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Крім того, ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

У зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором щодо повернення підписаних актів приймання-передачі природного газу, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ саме до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу, якого позивач не повернув відповідачеві. Отже, у позивача не настало право на нарахування інфляційних втрат у розумінні статті 625 ЦК України.

Факт подання позовної заяви в суд із долученням підписаних актів приймання-передачі природного газу не є підтвердженням їх повернення ПАТ "Тисменицягаз", що стало б підставою для проведення остаточних розрахунків. Крім того, слід зазначити, що на момент розгляду спору, у відповідача немає заборгованості по розрахунках з позивачем за спожитий газ по поставках у спірний період.

Згідно зі ст. 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинний документ у даному випадку акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення госпоперації отримання природного газу за місяць. У зв'язку із цим, на актах приймання-передачі природного газу зазначено дату останнього дня місяця, в якому здійснювалось отримання природного газу.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги те, що позивачем не надано суду достатньо об'єктивних та переконливих письмових доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем, в свою чергу, доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень та підкріплено належними доказами, суд приходить до висновку, що позов не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір слід залишити за ним.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 33, 34, 43, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю.І.

Повне текст рішення складено 13.04.2016.