ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа № 914/4079/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

при секретарі Карнидал Л.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Концерн здоровя», б/н від 22.02.2016 (вх.№01-05/942/16 від 25.02.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2016

у справі №914/4079/15

за позовом Приватного підприємства «Концерн здоровя», с. Утішків Буського району Львівської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк», м.Львів

про: визнання незаконними дій в частині звернення стягнення на заставне рухоме та нерухоме майно

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2В.(довіреність б/н від 08.07.2015);

відповідача: ОСОБА_3В ( довіреність від 20.07.2015)

Апеляційну скаргу прийнято до провадження ухвалою від 29.02.2016 у справі №914/4079/15, розгляд справи призначено на 22.03.2016.

Ухвалою від 22.03.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.04.2016.

В судовому засіданні 05.04.2016 оголошено перерву до 12.04.2016.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ПП «Концерн Здоровя» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «Оксі Банк» про визнання незаконними дій в частині звернення стягнення на заставне рухоме та нерухоме майно ПП «Концерн Здоровя».

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02.11.2011 сторони уклали кредитний договір №38/11-К, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 1 600 000 грн на строк з 02.11.2011 до 31.10.2016 на поповнення обігових коштів, придбання кормів, сировини та добових курчат, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити 19,5% річних за користування кредитом в період з 02.11.2011 по 02.11.2012 та 25%річних за користування кредитом в період з 03.11.2012 по 31.10.2016.

Для забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором сторони уклали договір іпотеки від 02.11.2011, предметом якої є забійний цех, площею 1 378 кв. м., та будівля санітарної бойні, площею 25,5 кв. м. Також сторони уклали договір застави обладнання від 02.11.2011, за яким в заставу передано обладнання (44 позиції).

Позивач вказує, що з листом від 03.04.2015 його представнику надано копію висновку від 10.03.2015 оперуповноваженого СДСБЕЗ Бузького РВ ГУ МВС України, з якого позивачу стало відомо, що у звязку з непогашенням ПП «Концерн здоровя» і фінансовим поручителем ОСОБА_4 боргу за кредитним договором банк використав право на проведення стягнення із заставного майна шляхом позасудового врегулювання, а саме: в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» і п.п. 5.3.1 договору іпотеки відповідач набув права власності на приміщення забійного цеху, площею 1 378 кв. м, та будівлю санітарної бойні, площею 25,5 кв. м, які знаходяться за адресою вул. Головна, 1-а в с. Утішків Буського району Львівської області; в порядку ст. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрацію обтяжень» та п.п. 4.2, 4.3 договору застави банк від свого імені провів реалізацію заставленого обладнання.

Позивач вважає, що позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки та застави проведене банком з порушеннями вимог чинного законодавства та умов договорів застави та іпотеки. Позивач вказує, що його сума боргу за кредитним договором згідно з довідкою банку становить 1 846 015,02грн, а вартість іпотечного майна відповідно до договору іпотеки становить 2 295 629,00грн, вартість заставного обладнання згідно з договором застави становить 508 099,00грн. Отже, оціночна вартість заставного майна на 957 712,98 грн перевищує суму боргу.

Позивач стверджує, що не отримував повідомлення від банку про звернення стягнення на майно, тому був позбавлений можливості оспорювати вартість майна, на яке було вернуто стягнення, а також порядок звернення стягнення. Посилаючись на ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 25 ЗУ «Про заставу», вважає, що відповідач порушив законні права та інтереси позивача, зокрема, право заперечувати загальний розмір не виконаної боржником забезпечуваної обтяженням вимоги, право заперечувати оціночну вартість предмету забезпечувального обтяження та право на отримання перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Також вказує, що ПП «Концерн здоровя» було позбавлене можливості забрати з території підприємства товарно-матеріальні цінності, які належать підприємству та не були предметом іпотеки та застави, балансова вартість вказаного майна, яке незаконно утримує ПАТ «Оксі Банк», становить 129 149,08 грн.

З інформаційних довідок від 25.06.2015 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що власником нерухомого майна, яке було предметом договору іпотеки, на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2015 стала акціонер ПАТ «Оксі Банк» ОСОБА_5 Позивач вважає, що оскільки відповідач незаконно заволодів майном позивача, подальше відчуження такого майна також суперечить законодавству України, відтак договір купівлі-продажу від 10.02.2015 підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.02.2016 у справі №914/4079/15 (суддя Щигельська О.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване ст.ст. 15, 16, 509, 526, 1173-1175 ЦК України, ст. 19 ЗУ «Про заставу», ст. ст. 7, 37 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 27,28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 20 ГК України, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в листі від 01.04.2014 «ОСОБА_4 практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», постановами Вищого господарського суду України від 14.04.2015 у справі №915/1056/14 та від 21.07.2015 у справі №922/209/15.

При розгляді спору суд першої інстанції встановив, що банк надіслав ПП «Концерн здоровя» вимогу про усунення порушень від 07.09.2012, в якій повідомлялося про наявність заборгованості за кредитним договором в сумі 1 478 426,41 грн та необхідність її погашення. Заборгованість не була погашена, у звязку з чим банк звернувся з позовом до суду. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2013 присуджено до стягнення солідарно з ПП «Концерн здоровя» та поручителя ОСОБА_6 заборгованість в сумі 1 757 576,88грн і судовий збір в сумі 1720,50грн, при виконанні якого державним виконавцем було описане і арештоване майно боржника та передане на відповідальне зберігання представнику банку ОСОБА_7 28.11.2014 банк прийняв рішення застосувати позасудовий спосіб звернення стягнення на заставне майно та надіслав боржнику повідомлення від 02.12.2014 про необхідність погашення заборгованості. В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 02.12.2014 зареєстровано звернення стягнення на рухоме майно. 05.01.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про реєстрацію права власності за ПАТ «Оксі Банк» на будівлю санітарної бойні, площею 25,5 кв. м, та забійний цех, площею 1 378 кв. м., та, які знаходяться за адресою вул. Головна, 1-а в с. Утішків Буського району Львівської області. На підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2015 власником забійного цеху та будівлі санітарної бойні є третя особа ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що обраний спосіб захисту порушеного, на думку позивача, права шляхом визнання незаконними дій банку в частині звернення стягнення на заставне майно не передбачений ст. 16 ЦК України та не є тим ефективним способом, який може забезпечити відновлення порушеного права. Суд вказав, що визнання незаконними дій банку не матиме автоматичного повернення боржника в попереднє становище. При цьому суд звернув увагу позивача про можливість оскарження договору, на підставі якого було відчужено майно позивача третій особі, чи оскарження прийнятого банком рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та застави із застосуванням відповідних наслідків.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подавав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2016 у справі №914/4079/15, прийняти нове, яким позов задоволити.

Скаржник вказує, що ст. 16 ЦК України не містить вичерпного переліку способів захисту порушених прав, тому вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання незаконними дій банку в частині звернення стягнення на заставне нерухоме та рухоме майно не передбачений ст. 16 ЦК України.

Вказує, що відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмету іпотеки субєктом оціночної діяльності, однак така оцінка станом на 05.01.2015 не була проведена, що підтверджується звітом про незалежну оцінку вартості нежитлової будівлі забійного цеху, який оформлено 03.02.2015.

Апелянт вказує, що відповідач скористався правом кредитора на односторонню зміну строку виконання зобовязання, встановленим в ст. 1050 ЦК України, надіслав позивачу вимогу №417 від 06.11.2012 про дострокове погашення кредиту. 21.05.2013 відповідач звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом про стягнення заборгованості, який заочним рішенням від 08.07.2013 у справі №2/43/1502/13 задоволено. Вказане судове рішення набрало законної сили і на його виконання був виданий виконавчий лист, який переданий до виконавчої служби. Посилаючись на правову позицію Вищого спеціалізованого суду України, викладену в судових рішеннях, стверджує, що після набрання законної сили судовим рішенням про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, строк кредитного договору закінчується і банк втрачає право на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. Відтак вважає, що ПАТ «Оксі Банк» безпідставно завищив боргові зобовязання позивача станом на момент набуття у власність іпотечного майна, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про іпотеку» щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 % вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Крім того, посилаючись на ст.ст. 334, 600 ЦК України стверджує, що набуття предмета іпотеки у власність мало відбуватися виключно на підставі рішення суду, оскільки позивач (іпотекодавець) добровільно не передавав відповідачу у власність предмет іпотеки.

Щодо набуття відповідачем права власності на рухоме майно за договором застави, скаржник стверджує, що в порушення вимог ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідач не повідомив його про позасудовий спосіб звернення стягнення на заставлене майно. Вважає надану банком поштову квитанцію неналежним доказом надсилання повідомлення, оскільки штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення має містити 13 символів, а квитанція містить 12 символів. Посилаючись на ст. 28 вказаного Закону, вказує, якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує свого обовязку щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

У запереченнях на апеляційну скаргу від 16.03.2016 відповідач не погоджується з доводами скаржника та зазначає, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2013 у справі №2/43/1502/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором не було виконане і зобовязання боржника не припинилися, що є підставою для звернення стягнення на заставне майно. Посилаючись на ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», п.5.3.1 договору іпотеки, стверджує про дотримання банком порядку набуття у власність предмета іпотеки. Також вказує, що у відповідності до вимог ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» 02.12.2014 в день реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на заставлене майно позивачу скеровано вимогу про усунення порушень №1060/580 від 02.12.2014, копію якої та докази надсилання були надані суду першої інстанції. Зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник вказав податковий номер, а не штриховий кодовий ідентифікатор, який на квитанції позначений цифрами 712. Вказує, що після опису і арешту майна позивача ДВС 03.04.2014 передало його на відповідальне зберігання ПП «Нива-ВШ», а з 13.11.2014- на відповідальне зберігання ПАТ «Оксі Банк». Таким чином, предмет забезпечувального обтяження на момент звернення стягнення не перебував у володінні боржника, тому не було необхідності передачі боржником предмету обтяження у володіння обтяжувача.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.11.2011 ПП «Концерн Здоровя» та ПАТ «Оксі Банк» уклали кредитний договір № 38/11-К, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець надає грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі 1 600 000,00 грн на строк з 02.11.2011 по 31.10.2016, на поповнення обігових коштів, придбання кормів, сировини та добових курчат, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити 19,5% річних за користування кредитом, в період з 02.11.2011 по 02.11.2012, і 25% річних за користування кредитом в період 03.11.2012 по 31.10.2016, на умовах, передбачених договором (том 1, а.с. 21-26).

Для забезпечення виконання позичальником зобовязань, які виникають з кредитного договору № 38/11-К від 02.11.2011, ПП «Концерн Здоровя» та ПАТ«Оксі Банк» уклали договір іпотеки від 02.11.2011, за яким ПП «Концерн Здоровя» передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: забійний цех під літ. «А-1», пл. 1 378,3 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 А, та будівля санітарної бойні під літ. «А-1», пл. 25,5 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 С. Відповідно до п. 1.4 договору іпотеки загальна вартість предмета іпотеки становить 2 295 629,00 грн. Договір іпотеки нотаріально посвідчений 02.11.2011, зареєстрований в реєстрі за № 4783 (том 1, а.с. 27-33).

Крім того, 02.11.2011 ПП «Концерн Здоровя» та ПАТ «Оксі Банк» уклали договір застави обладнання (том 1, а.с.34-38), за умовами якого заставодавець з метою забезпечення своїх зобовязань, які виникають з кредитного договору № 38/11-К від 02.11.2011, заставляє майно - обладнання: Q 7-50 NRRT-5 бойлер газовий 190л.-1 шт.;АТТАСК 40 ЕКО котел газовий чавунний 40 кВт- 1 шт.; огорожа забійного цеху- 1 шт.;ванна теплової обробки К7-ФЦ-2Л-6/5-03- 1 шт.;випарник GSВЕ-102- 1 шт.;випарник PLKS-152Н2- 1 шт.; двері холодильні- 3 шт.;зовнішній газопровід- 1 шт.;зовнішня каналізація забійного цеху- 1шт.;конвеєр К7-ФЦЛ1.5.200.000- 1 шт.;конденсаторна установка 115 кВар- 1 шт.;котел Д-721(пароутворюючий) К7-Д721Г- 1 шт.;котел-пароутворювач- 1 шт.;котел пароутворювач (пічне паливо) Д-900- 1 шт.;кузов рефрижераторного вагона 1979 р.в. без ходової- 1 шт.;кузов рефрижераторного вагона 1979 р.в№48984 - 1 шт.;кузов рефрижераторного вагона 1979 р.в. з двома ходовими- 1 шт.;лічильник газу GMS G 65Le 50;льодогенератор Funk3- 2т/в сут+ компресор Bitzer 200- 1 шт.;машина для відділення ніг В2-ФЦЛ 6/9- 1 шт.;машина для зняття піря К-7-ФЦЛ-7 - 1 шт.;машина зовнішнього забою (апарат електроглушення)- 1 шт.;машина К-7(для зняття піря) К-7-ФЦЛ-7- 3 шт.;машина Я6-ФШЛ- 1 шт.;мийка HDS 695 М Есо- 1 шт.;мийка HDS 797- 1 шт.;МОП (машина для очистки піря) К-7-ФЦЛ-6- 1 шт.;очисник високого тиску HDS 797- 1 шт.;рефрижератор- 1 шт.;транспортер К7-ФЦЛ 6/41-08- 1 шт.;транспортер К7-ФЦЛ 6/41-12- 1 шт.;трансформатор ТМ 250110 КВА- 1 шт.;трансформатор ТМ-250 кВт-10/0-4кВт (Югославія) №11-1 шт.;холодильна камера низькотемпературна- 1 шт.;холодильний агрегат ФАЛ-А056/7- 4 шт.;холодильний агрегат фрезгольд Bitzer 6Н-25.2 LНІ- 1 шт.;шнековий охолоджувач тушок бройлера- 1 шт. Відповідно до п. 1.1.1 договору застави станом на дату укладення цього договору вартість предмета застави становить 508 099,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Концерн Здоровя» порушило умови кредитного договору № 38/11-К від 02.11.2011, у звязку з чим банк надіслав йому вимогу від 07.09.2012 про усунення порушень , в якій вимагав дострокового повернення всієї суми кредиту та вказав, що станом на 07.09.2012 заборгованість за кредитним договором становить 1 478 426, 41 грн, яку вимагав погасити у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги. Також повідомив, що при невиконанні цієї вимоги банк зверне стягнення на заставлене майно одним із способів на вибір банку: шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; набуття у власність предмета забезпечення; здійснення продажу майна шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою. Вказану вимогу позивач отримав 18.09.2012, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення (том 1, а.с.73-75).

Крім того, банк надіслав вимогу №417 від 07.11.2012, відповідно до якої заборгованість за кредитним договором станом на 06.11.2012 становить 1 481 426.41 грн, яку вимагав погасити у 30-денний термін з моменту отримання цієї вимоги. Також повідомив, що при невиконанні цієї вимоги банк зверне стягнення на заставлене майно одним із способів на вибір банку: шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса; набуття у власність предмета забезпечення; здійснення продажу майна шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою ( т.1,а.с. 76-77). В апеляційній скарзі( аркуш 4) позивач підтверджує факт отримання цієї вимоги банку.

Позивач не виконав вимог ПАТ«Оксі Банк», у звязку з чим банк звернувся до суду з позовом до ПП «Концерн здоровя» та поручителя ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2013 у справі №2/463/1502/13 присуджено до стягнення солідарно з ПП «Концерн здоровя» і поручителя ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 38/11-К від 02.11.2011 в сумі 1 757 576,88 грн, з якої: 1 451 850,00грн - тіло кредиту, 217 288,73грн заборгованість по відсотках, 8438,15грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 80 000,00грн штраф за невиконання договору. Крім того з кожного з відповідачів присуджено до стягнення 1720,50 грн судового збору ( том 1, а.с.198-200).

При виконанні названого рішення суду згідно з актом опису і арешту майна № 99 від 03.04.2014 державним виконавцем Буського районного ВДВС описане та арештоване майне боржника - ПП «Концерн здоровя» та передане на відповідальне зберігання представнику ПП «ОСОБА_8Ш.» ОСОБА_9 (том 1, а.с. 204-206).

Відповідно до постанови про передачу майна на зберігання іншому зберігачу від 13.11.2014 ВП №3254629 описане та арештоване майно ПП «Концерн здоровя» передане на відповідальне зберігання представнику стягувача - ПАТ«Оксі Банк» ОСОБА_7 (т.1, а.с. 206).

Як вбачається з протоколу № 77/14 позачергового засідання правління ПАТ «Оксі Банк» від 28.11.2014, у звязку з невиконання ПП «Концерн здоровя» кредитного договору № 38/11-К від 02.11.2011 правлінням банку було прийняте рішення застосувати позасудовий спосіб звернення стягнення на заставне майно боржника - ПП «Концерн Здоровя», що перебуває в забезпеченні банку за договором іпотеки від 02.11.2011 та договором застави обладнання від 02.11.2012, та набути його у власність банку за оціночною вартістю, визначеною незалежним експертом( т.1, а.с. 68).

ОСОБА_5 надіслав позивачу повідомлення №1060/580 від 02.12.2014 про порушення забезпечуваного обтяженням зобовязання, в якому вказав про заборгованість в сумі 1 757 576,88грн за кредитним договором та 1720,50грн судового збору, присуджені до стягнення рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2013, та повідомляв, що ПП «Концерн здоровя» належить у 30-денний термін з моменту реєстрації в Держаному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження погасити заборгованість. Також повідомив, що передане в заставу обладнання буде реалізовано в позасудовому порядку шляхом продажу на підставі договору купівлі-продажу за його місцем знаходженням третій особі ПАТ «Оксі Банк», або ПАТ «Оксі Банк» набуде зазначене заставне майно у власність протягом 31 дня з моменту реєстрації в Держаному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на власний розсуд. Вказане повідомлення повернено відділенням поштового звязку з довідкою про закінчення терміну зберігання (том 1, а.с.78-80).

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) № 45764585 на підставі вимоги ПАТ «Оксі Банк» про усунення порушень №1060/580 від 02.12.2014 зареєстровано 02.12.2014 звернення стягнення на рухоме майно ( т.1, а.с.81,82).

Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, інд.номер 32804069 та 32808825 від 28.01.2015, підтверджено, що на підставі вимоги ПАТ «Оксі Банк» по усунення порушень № 417 від 07.11.2012 та договору іпотеки № 4783 від 02.11.2011, Реєстраційною службою Буського РУЮ 05.01.2015 зареєстровано за ПАТ «Оксі Банк» право власності на обєкти нерухомого майна - будівлю санітарної бойні під літ. «А-1», пл. 25,5 кв.м, що знаходиться за адресою Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна- 1 С, та забійний цех під літ. «А-1», пл. 1 378-3 кв.м, що знаходиться за адресою: Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 А ( т.1, а.с. 69-72).

На замовлення ПАТ «Оксі Банк» ПП «Експерт-А» надало звіт про незалежну оцінку вартості будівлі забійного цеху та будівлі санітарної бойні, а також звіт про незалежну оцінку вартості технологічного обладнання забійного цеху, відповідно до яких їх вартість визначена станом на 05.01.2015 та згідно з висновками справедлива вартість будівлі забійного цеху та будівлі санітарної бойні, яка визначена з метою відображення в даних бухобліку замовника, становить 900 000 грн без ПДВ( т.1, а.с.131-142), а ринкова вартість технологічного обладнання забійного цеху, яка визначена для його відчуження, становить 380 000грн без ПДВ( т.1, а.с. 156-173). Ці звіти оформлені 03.02.2015, про що вказано в самих звітах( розділи 4 та 5 висновків).

На підставі договорів купівлі-продажу № 742 та №746 від 10.02.2015 право власності на будівлю забійного цеху та будівлю санітарної бойні зареєстроване 10.02.2015 за ОСОБА_5М, що підтверджено інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.06.2015( т.1, а.с. 39-45).

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобовязання є застава.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)( ст. 572 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 572 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до приписів статей 589, 590 ЦК України, частини першої статті 20 Закону України "Про заставу", частини першої статті 12 та частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" заставодержатель (іпотекодержатель) має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що для забезпечення виконання позивачем своїх зобовязань за кредитним договором №38/11-К від 02.11.2011 сторони уклали договір іпотеки від 02.11.2011, предметом якої є забійний цех, площею 1 378 кв. м, та будівля санітарної бойні, площею 25,5 кв. м, та договір застави обладнання від 02.11.2011, за яким в заставу передано обладнання (44 позиції). Позивач не виконав умов кредитного договору, у звязку з чим банк надіслав йому вимоги від 07.09.2012 та №417 від 07.11.2012 про усунення порушень та дострокове повернення всієї суми кредиту у 30-денний термін з моменту отримання вимог. Також повідомив, що при невиконанні вимоги банк зверне стягнення на заставлене майно одним із способів на вибір банку, зокрема, шляхом набуття у власність предмета забезпечення. Факт отримання позивачем названих вимог банку підтверджений матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Позивач не виконав вимог банку, у звязку з чим банк звернувся до суду з позовом до ПП «Концерн здоровя» та поручителя ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08.07.2013 у справі №2/463/1502/13 присуджено до стягнення солідарно з ПП «Концерн здоровя» і поручителя ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 38/11-К від 02.11.2011 в сумі 1 757 576,88 грн.

Позивач та поручитель не виконали рішення суду, не сплатили заборгованість за кредитним договором, у звязку з чим 28.11.2014 банк прийняв рішення про звернення стягнення на заставне майно боржника за договором іпотеки та за договором застави в позасудовий спосіб, шляхом набуття його у власність за оціночною вартістю, визначеною незалежним експертом.

Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку» N 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону N 898-IV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону N 898-IV; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону N 898-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя( ч.3 ст. 37 Закону України "Про іпотеку").

Договором іпотеки встановлено право іпотекодержателя при невиконанні умов кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у позасудовому порядку продати від свого імені предмет іпотеки чи прийняти предмет іпотеки у свою власність згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п.5.2 договору). За умовами пунктів 5.3, 5.3.1 договору (договір про задоволення вимог іпотекодержателя) іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки на день придбання. Рішення про прийняття предмета іпотеки у власність приймається іпотекодержателем одноосібно. Достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Право власності на обєкти нерухомого майна - забійний цех та будівлю санітарної бойні зареєстроване за банком 05.01.2015. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості будівлі забійного цеху та будівлі санітарної бойні та звіту про незалежну оцінку вартості технологічного обладнання оцінка майна проведена за станом на 05.01.2015. Відтак апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що не була проведена оцінка майна станом на 05.01.2015.

Частиною 2 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, у разі незгоди іпотекодавця з реєстрацією за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, іпотекодавець вправі оскаржити в суді рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний спосіб захисту порушеного, на думку позивача, права шляхом визнання незаконними дій банку в частині звернення стягнення на заставне нерухоме майно не відповідає закону та не є тим ефективним способом, який може забезпечити відновлення права.

Договором застави також передбачено право заставодержателя при невиконанні умов кредитного договору звернути стягнення на предмет застави, зокрема, шляхом застосування позасудових способів звернення стягнення, при застосуванні яких заставодержатель надсилає заставодавцеві повідомлення згідно з вимогами чинного законодавства , зокрема, ст.27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". При невиконанні заставодавцем вимог, викладених у повідомленні, заставодержатель звертає стягнення на предмет застави у порядку, визначеному цим Законом( пункти 4.1-4.3 договору).

Спеціальним законом щодо правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна є Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"N 1255-IV. Позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження визначено статтею 26 цього Закону, згідно з якою одним з таких способів є передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

В силу ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, в якому вказується зміст порушення, загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; опис предмета забезпечувального обтяження; спосіб позасудового звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до вимог ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» 02.12.2014 в день реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на заставлене майно банк надіслав позивачу повідомлення №1060/580 від 02.12.2014 про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

З огляду на те, що це повідомлення було надіслане на належну адресу позивача, яка вказана в ЄДР, в кредитному договорі, договорах іпотеки та застави( 80561,Львівська область, Буський район, с. Утішків, вул. Головна, 1 А), апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що банк не повідомив його про позасудовий спосіб звернення стягнення на заставлене майно. Суду надані належні докази надсилання цього повідомлення, штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення містить 13 символів, а саме:79 2, а не 12 символів, як зазначає скаржник в апеляційній скарзі. Факт повернення повідомлення відділенням звязку у звязку із закінченням терміну зберігання свідчить про невиконання позивачем свого обовязку щодо отримання адресованої йому рекомендованої кореспонденції, однак жодним чином не свідчить про ненадсилання банком відповідного повідомлення.

Статтею 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 29 Закону обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором.

Матеріалами справи підтверджено, що при виконанні рішення Личаківського районного суду м. Львова державним виконавцем Буського районного ВДВС було описане та арештоване майно боржника - ПП «Концерн здоровя» та згідно з постановою від 13.11.2014 ВП №3254629 передане на відповідальне зберігання представнику стягувача - ПАТ«Оксі Банк» ОСОБА_7 Отже, на момент звернення банком стягнення на заставне майно шляхом набуття його у власність майно не перебувало у володінні боржника (позивача) і він не міг його передавати банку, оскільки майно знаходилося у володінні банку. Відтак, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що він не передавав майна відповідачу у власність, тому звернення стягнення на заставлене майно шляхом набуття його у власність мало відбуватися лише на підставі рішення суду.

Крім того, як зазначено вище, 02.12.2014 в Державному реєстрі зареєстровано відомості про звернення стягнення на заставлене майно, однак протягом 30 днів з моменту реєстрації цих відомостей заборгованість за кредитним договором не була погашена, як і не були подані скаржником заперечення щодо переходу до банку права власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому ст.29 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Слід зазначити, що суду не подано доказів реалізації банком іншій особі обладнання, яке є предметом застави за договором застави, не подано доказів утримання банком іншого майна, яке не є предметом застави чи іпотеки, та неможливість його повернення позивачем, про що позивач вказує у позовній заяві

З огляду на предмет спору у даній справі інші доводи скаржника не беруться до уваги.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника та вважає рішення суду першої інстанції про відмову в позові правомірним.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.ст. 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, визначених ст. 104 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги. Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.02.2016 у справі №914/4079/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 15.04.2016

ОСОБА_10 Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко