РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2016Справа №910/4754/16

За позовом: публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА"

до: публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ"

про: стягнення 240.441,07 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Рудь О.А. - за довіреністю від 25.12.2015 № 5-С;

відповідача: Половінкін О.В. - за довіреністю від 28.12.2015 № 878.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 240.441,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушені умови укладеного між сторонами спору договору складського зберігання від 22.07.2014 № 15 у вигляді неналежного зберігання зерна, що призвело до завданих позивачу збитків у розмірі 240.441,07 грн, з яких: 171.743,62 грн - збитки по відшкодуванню вартості втраченого зерна та 68.697,45 грн - збитки у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.03.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/4754/16.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що у зв'язку з виявленням нестачі зерна в кількості 65.551 тон, що належить позивачу, останньому запропоновано відвантаження вказаної кількості зерна з іншого складу відповідача, однак вказана пропозиція залишена відповідачем без відповіді. Крім того, позивачем в порушення умов укладеного між сторонами спору договору не подано відповідачу заявку про відвантаження зерна.

В судовому засіданні 04.04.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" (далі - зерновий склад/відповідач) та публічним акціонерним товариством "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" (далі - поклажодавець/позивач) укладено договір складського зберігання зерна від 22.07.2014 № 15 (далі - Договір) відповідно до предмету якого поклажодавець зобов'язується передати, а відповідач зобов'язується прийняти на зберігання товарний ячмінь несоложонку (зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури) врожаю 2014 (далі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід'ємною частиною Договору та в установлений строк повернути їх позивачу або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що приймання та відвантаження зерна проводиться згідно з графіком, який в обов'язковому порядку погоджується із зерновим складом з урахуванням технічних, технологічних та організаційних можливостей зернового складу.

Відповідно до п. 3.7 Договору, за 10 днів до передбачуваної дати відвантаження зерна, позивач подає письмову заяву (лист-клопотання) в якій повинно зазначатись найменування культури, її кількість, якість за класом, група згідно із стандартами, вид транспорту, залізнична станція призначення, реквізити одержувача, дата відвантаження. При відвантаженні зерна залізничним транспортом, відповідач зобов'язаний розпочати навантаження вагонів не пізніше 10 днів з моменту отримання заявки про відвантаження за умови наявності рухомого складу, з урахуванням графіку відвантаження, що склався на підприємстві та технічних, технологічних та організаційних можливостей відповідача.

У пункті 4.1 Договору сторонами визначені зобов'язання відповідача, якими, зокрема, є:

- прийняти від позивача зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск позивачу згідно умов Договору (п. 4.1.1 Договору);

- здійснити відвантаження зерна автомобільним або залізничним транспортом, наданим позивачем у строки, вказані в письмовій заявці позивача.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами зі складського зберігання, тому права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 66 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Так, на виконання зобов'язань за Договором та на його умовах в період з 22.08.2014 по 19.09.2014 позивачем передано на зберіганні відповідачу зерно 3 класу в кількості 2.338,362 тон. Наведена обставина підтверджується актами передачі від 22.08.2014 № 2, від 22.08.2014 № 3, від 10.09.2014 № 8, від 10.09.2014 № 9, від 19.09.2014 № 11 та від 19.09.2014 № 12, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток (засвідчені копії вказаних актів наявні в матеріалах справи).

В подальшому відповідачем на адресу позивача надісланий лист від 02.09.2015 № 290, в якому відповідач повідомив про виявлення нестачі зерна в кількості 65.551 тон та запропонував відвантажити позивачу вказаної кількості зерна з іншого зернового складу відповідача. В підтвердження факту нестачі зерна відповідачем надана копія акту зачистки від 21.08.2015 № 12.

Вказане вище виявлене при нестачі зерно в кількості 65.551 тон придбане позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІМ-Є", відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором поставки від 08.08.2014 № 080814, з урахуванням додаткової угоди № 2. Пунктом 1 додаткової угоди № 2 передбачена ціна на зерно - 2.620,00 з ПДВ грн за тону.

Позивач вказує, що у зв'язку з виявленням нестачі зерна в кількості 65.551 тон останній був вимушений додатково придбати 65.551 тон зерна.

Так між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" укладено договір поставки від 25.08.2015 № 250815, з урахуванням додаткової угоди № 3. Пунктом 1 додаткової угоди № 2 передбачена ціна на зерно - 3.668,00 з ПДВ грн за тону.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник в результаті допущення відповідачем порушення зобов'язання за Договором у вигляді неналежного зберігання зерна, що призвело до завданих позивачу збитків у розмірі 240.441,07 грн, з яких: 171.743,62 грн (65.551Ч2620) - збитки по відшкодуванню вартості втраченого зерна та 68.697,45 грн (65.551Ч1048) - збитки у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положенням частин 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Положеннями частини 1 статті 951 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Однак, позивачем не доведено факту відсутності у відповідача зерна в кількості 65.551 тон, виявленого відповідачем при нестачі, відтак норма вказаної статті у даному випадку застосована бути не може.

Як вказано вище, відповідачем на адресу позивача надісланий лист від 02.09.2015 № 290 з пропозицією відвантаження позивачу зерна в кількості 65.551 тон з іншого зернового складу відповідача. Однак позивач даною пропозицією не скористався, що свідчить про відсутність у останнього необхідності в отриманні зерна виявленого відповідачем при нестачі.

Також позивачем, на виконання п. 3.7 укладеного між сторонами спору Договору, не направлено на адресу відповідача письмову заявку на відвантаження зерна в кількості 65.551 тон.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача збитків по відшкодуванню вартості втраченого зерна у розмірі 171.743,62 грн задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено факту відсутності у відповідача зерна в кількості 65.551 тон та не вчинено жодної дії, які передбачені укладеним між сторонами спору Договором, на його отримання.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем у розмірі 68.697,45 грн суд зазначає таке.

Умовами п. 1.1 укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" договору поставки від 25.08.2015 № 250815, з урахуванням додаткової угоди № 3 сторонами визначено, що товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" зобов'язується поставити а позивач купити 900 тон, плюс/мінус 15 % зерна.

Відповідно до видаткової накладної від 03.09.2015 № 51 позивачем придбано 980,75 тон зерна 2 класу за договором поставки від 25.08.2015 № 250815. Кількість поставленого товару відповідає умовам договору поставки від 25.08.2015 № 250815, якій підписано сторонами та погоджено кількість товару ще 25.08.2015, тобто до отримання листа відповідача від 02.09.2015 № 290. Відтак укладений між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" договір поставки від 25.08.2015 № 250815 жодним чином не стосується виконання зобов'язань між сторонами спору за Договором.

Крім того, відповідно до до видаткової накладної від 03.09.2015 № 51 за договором поставки від 25.08.2015 № 250815 позивачем придбано 980,75 тон зерна 2 класу, в свою чергу, зерно в кількості 65.551 тон, яке передано відповідачу на зберігання є зерном 3 класу.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем у розмірі 68.697,45 грн задоволенню не підлягає, оскільки подальше придбання позивачем зерна за договором поставки від 25.08.2015 № 250815, як наслідок незбереження відповідачем зерна у кількості 65.551 тон не має жодного відношення до укладеного між сторонами спору договору зберігання, враховуючи відсутність протиправної поведінки відповідача, що призвела до шкідливих результатів такої поведінки (збитки).

Підсумовуючи викладені вище обставини суд відзначає, що позивачем в розумінні положень ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено існування конкретних обставин, які завдали останньому збитки, приймаючи до уваги відсутність вини та протиправної поведінки відповідача, наслідком якої є завдання збитків, що виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків, відтак позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 240.441,07 грн задоволенню не підлягає.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позов задоволенню не підлягає, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08 квітня 2016 року

Cуддя С.В. Балац