ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р.Справа № 922/338/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра», м. Вовчанськ, Харківська обл.
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Благодатний», с. Благодатне, Зміївський, р.-н, Харківська обл.
про стягнення 52807,76 грн.
за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 01.02.2016 р.;

відповідача: ОСОБА_2 - доручення № 1 від 20.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Деметра», м. Вовчанськ, Харківська обл. - звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Благодатний», с. Благодатне, Зміївський, р.-н, Харківська обл. 47797,76 грн. інфляційних втрат, та 5010,00 грн. 3 % річних, посилаючись на те, що відповідач прострочив виконання своїх зобовязань щодо сплати боргу за отриманий товар за накладною № РН-0000072 від 11.04.2011 р., в т.ч. не виконав судове рішення по справі № 922/1070/13 про стягнення зазначеного боргу.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.02.2016 р. по справі № 922/338/16 зазначений вище позов прийнято до провадження, та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.03.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2016 р. розгляд даної справи відкладено на 15.03.2016 р. в звязку з неявкою на судове засідання представників сторін та ненаданням сторонами витребуваних документів.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що невиконання рішення суду по справі № 922/1070/13 мало місце через бездіяльність виконавчої служби; що позивач помилково визначив розмір інфляційних за прострочення виконання зобовязання, та за підрахунками позивача їх розмір становить 41100 грн.

На судове засідання 15.03.2015 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить суд її задовольнити.

Представник відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Позивачем за накладною РН-0000072 від 11.04.2011 р. поставлено та передано, а відповідачем отримано наступний товар: насіння гібриду соняшнику "Коралія" та насіння гібриду кукурудзи "Бюрлі", на загальну суму 157 500,00 грн.

Уповноважений представник відповідача даний товар отримав за довіреністю № 27 від 07 квітня 2011 р.

Відповідач частково розрахувався за отриманий товар в сумі 97500,00 грн.

Решту заборгованості в сумі 60000 грн. відповідач не сплатив.

Дані факти знайшли своє відображення в рішенні господарського суду від 22.04.2013 р. по справі № 922/1070/13, які, з урахуванням вимог ст. 35 ГПК України, мають приюдиційне значення для розгляду даної справи, тобто не потребують доведенню під час розгляду даної справи.

Зазначеним рішенням, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили, були задоволені позовні вимоги позивача, та стягнуто з відповідача на його користь 60000,00 грн. основного боргу, 1015,89 грн. 3% річних, 180,00 грн. інфляційних та 1720,50 грн. судового збору.

Як зазначає позивач, зазначене рішення відповідачем станом на момент розгляду даної справи не виконано.

В звязку з простроченням відповідачем виконання своїх зобовязань щодо оплати отриманого товару, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано до сплати відповідачу 47797,76 грн. інфляційних втрат, та 5010,00 грн. 3 % річних за період прострочення з 22.04.2013 р. по 02.02.2016 р. (згідно з розрахунком (а.с. 11) інфляційні розраховані позивачем без врахування індексу інфляції за січень 2016 р. , оскільки, як зазначає в судовому засіданні представник позивача, даний індекс інфляції на момент звернення позивача до суду з позовом по даній справі, ще не був опублікований.

Обставини щодо їх стягнення з відповідача стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 598-599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В пункті 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», зокрема, зазначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Факт існування у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 60000,00 грн. за поставлений товар за накладною РН-0000072 від 11.04.2011 р. підтверджується матеріалами справи та судовим рішення у справі № 922/1070/13, та відповідачем жодним чином не спростований. Строк виконання зобовязань з її оплати є таким, що настав.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за вказаним договором не припиняє зобовязань відповідача за цим договором.

Посилання відповідача на те, що таке невиконання судового рішення мало місце через бездіяльність ДВС суд не приймає до уваги, оскільки зобовязання з оплати товару як за накладною, так і за судовим рішенням, має саме відповідач, а не ДВС.

Зазначені обставини надають позивачу право на нарахування інфляційних та річних за прострочення виконання зобовязань, в т.ч. за період з 22.04.2013 р. по 02.02.2016 р., на чому наполягає позивач при зверненні до суду.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок зазначених нарахувань суд приходить до висновку про його відповідність вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, оскільки позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні по 02.02.2016 р. (тобто з урахуванням січня 2016 р.) суд при винесенні рішення розраховує інфляційні з урахуванням січня 2016 р. При цьому, оскільки позивач в порядку визначеному ст. 22 ГПК України не наполягав на збільшення розміру позовних вимог та в порядку, визначеному п. 2 ст. 83 ГПК України не заявляв клопотання про вихід судом при винесенні рішення за межі позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 5010 грн. 3% річних, та 47797,76 грн. інфляційних за період прострочення з 22.04.2013 р. по 02.02.2016 р.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 1378 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішив,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВС Благодатний» (адреса: 63461, Харківська область, Зміївський р.-н, с. Благодатне, вул. Жовтнева, буд. 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра», (адреса: 62501, Харківська обл., Вовчанський р.-н, м. Вовчанськ, вул. Енгельса, буд. 1, каб. 12; ) 47797,76 грн. інфляційних, 5010 грн. річних, 1378 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3