ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 р. Справа № 909/142/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З., секретаря судового засідання Ломей Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон-Захід", вул. Чорновола, 103/23,м. Івано-Франківськ, 76018 (представник позивача: ОСОБА_1, вул. Чорновола, 7, офіс 303, м.Івано-Франківськ, 76018)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційне підприємство "Стандарт-ІФ" вул. Кондукторська, 11 "А", квартира 1, м. Івано-Франківськ, 76018;

про стягнення заборгованості в сумі 24253,25 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність № 15022016/1 від 15.02.16р.

від позивача: ОСОБА_1 - представник, довіреність № 15022016/1 від 15.02.16р.

від відповідача: ОСОБА_3 - представник, довіреність № 18 від 14.03.16р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Легіон-Захід" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційне підприємство" Стандарт-ІФ" про стягнення заборгованості в сумі 37559,83 грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.16 порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 15.03.16. Ухвалою суду від 15.03.16 відкладено розгляд справи на 05.04.16.

Представник позивача подав клопотання про зменшення позовних вимог за вх.№3249/16 від 05.04.16, оскільки відповідач 03.03.16 сплатив кошти в сумі 13701,15 грн., а тому з врахуванням ст.534 ЦК України (черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням) просив стягнути з відповідача 24253,25 грн. заборгованості, в тому числі 5638,11 грн. основного боргу, 361,54 грн. 3% річних, 622,65 грн. інфляційних, 29,95 грн. пені та 17600 грн. упущеної вигоди.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення (п. 3.10 Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18).

Господарський суд подану позивачем заяву приймає до розгляду.

Представники позивача позовні вимоги мотивують тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення плати згідно умов Договору № 03/05-15 на сторожову охорону Обєкту від 01.06.15 .

Представник відповідача подав відзив на позов №23 від 31.03.16 (вх.№4595/16 від 31.03.16), в якому зазначив, що борг за надані послуги охорони станом на день вирішення спору відсутній, в підтвердження чого подав платіжне доручення №182 від 03.03.16. Також просив відмовити в решті позову, оскільки позивач не направляв відповідачу вимогу про оплату упущеної вигоди, пені, 3% річних та інфляційних.

Щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням (ст.534 ЦК України), суд зазначає наступне.

На підставі платіжного доручення №182 від 03.03.16 відповідач сплатив 13701,15 грн., де в графі "призначення платежу" чітко зазначено "надання послуг охорони згідно рах. №3.12 від 01.01.16", а тому зменшенню підлягає основний борг в сумі 13701,15 грн., а не зазначена позивачем в заяві про зменшення позовних вимог пеня в сумі 5638,11 грн. та частково основний борг в сумі 8063,04 грн.

Таким чином, предметом спору даної справи є стягнення 24253,25 грн. заборгованості, в тому числі 5668,06 грн. пені, 361,54 грн. 3% річних, 622,65 грн. інфляційних, та 17600 грн. упущеної вигоди.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, судом з"ясовано наступне.

01.06.15 між сторонами по справі укладено договір № 03/05-15 на сторожову охорону Обєкту , відповідно до п. 1.1 якого Замовник (відповідач) передає, а Виконавець (позивач) приймає під сторожову охорону обєкти та (або) його відокремлені приміщення (будівлі), які перебувають у власності чи користуванні Замовника і не є спірними, (далі - Обєкт). Тим самим Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обовязки по стеженню за підтриманням громадського порядку, охороні приміщень, майна на території, а також проникнення сторонніх осіб на територію Обєкта Замовника, розташованого за адресою: вул. Декабристів буд. 45 м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області на умовах і в порядку передбаченого даним Договором.

Відповідно до п. 1.4. періодом сторожової охорони вважається час з моменту прийняття Обєкта під охорону одного поста цілодобово з 08-00 год. до 08-00 год. наступного дня.

Ціна (тариф) одного цілодобового поста сторожової охорони яка складає вартість наданих послуг Виконавцем за один місяць становить суму 8 800 грн. без ПДВ (п.2.1. Договору).

Згідно з п. 2.4., п. 2.6. Договору оплата проводиться щомісячно, незалежно від фактичного часу охорони і вноситься шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, вказаний в даному Договорі, на умовах попередньої (авансової) оплати, до 5-го числа поточного місяця. Датою розрахунку вважається дата відправки відповідного платежу банком Замовника.

Відповідно до п. 9.1. Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 травня 2016 року.

Зазначений договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України.

На виконання умов Договору позивачем за період з червня 2015 року по лютий 2016 року були надані відповідачу послуги охорони на загальну суму 70501,15 грн. Враховуючи, що відповідач частково оплатив вартість наданих послуг в сумі 56800 грн., заборгованість станом на день звернення до суду становила 13701 грн.

Згідно статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні облікові документи повинні мати назву документа, дату і місце його складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В розумінні вказаного закону акти надання послуг є первинними документами, що підтверджує факт здійснення господарської операції.

Факт виконання позивачем умов Договору підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами здачі - прийняття робіт (надання послуг) за червень 2015 року - лютий 2016 року (а.с.22-30) без жодних зауважень, що свідчить про належне виконання позивачем взятих на себе зобов"язань.

Відповідно до ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, сторони передбачили, що оплата здійснюється до 10 числа місяця, що слідує за звітним.

В силу приписів ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю сплатив заборгованість за надані послуги охорони - 03.03.16 (платіжне доручення №182 від 03.03.16), тобто, з порушенням умов п.2.4. договору.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до статті 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. В силу ст.546 ЦК України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 статті 232 ГК України, встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що позивачем дотримано .

У разі порушення умов п. п. 2.1.-2.4. Договору Замовник зобов'язується сплатити на користь Виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен календарний день протермінування платежу, починаючи з дня, коли зобов'язання мало бути виконано, і закінчуючи до дня повного погашення заборгованості за даним Договором. ОСОБА_1 також домовились про збільшення строку позовної давності по стягненню пені до повного погашення заборгованості (п. 2.8. Договору).

Таким чином, укладаючи договір, сторони дійшли згоди відносно забезпечення виконання відповідачем грошових зобов'язань пенею та погодили строк її нарахування.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» № 01-8/344 від 11.04.2005р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Суд самостійно здійснив перерахунок пені, інфляційних та 3% річних з врахуванням Рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.97 № 62-97р, періоду виникнення зобов"язання по оплаті, часткових проплат по кожному акту окремо (розрахунки здійснені в ІПС "Законодавство" додаються), обгрунтований розмір яких становитиме: 5638,11 грн. пені, 622,65 грн. інфляційних та 346,54 грн. - 3% річних. В стягнення 29,95 грн. пені та 3% річних в сумі 15 грн. за період з 04.03.16 по 04.04.16 належить відмовити, оскільки вони нараховані за період, коли зобов"язання по оплаті основного боргу було вже виконано (платіжне доручення №182 від 03.03.16).

Обгрунтованою є вимога позивача щодо стягнення 17600 грн. упущеної вигоди. з врахуванням наступного.

Згідно з ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 9.4. Договору передбачено, що Замовник у разі дострокового (раніше 2-ох місяців) розірвання в односторонньому порядку Договору, зобовязаний відшкодувати упущену вигоду за послуги охорони Обєкту в розмірі 2-х місячної оплати за охоронні послуги.

Відповідач направив позивачу лист №02 від 27 січня 2016 (а.с.19), в якому просив зняти охорону з Обєкта з 01.02.2016 року, не дотримавшись умови Договору щодо письмового повідомлення позивача не менше ніж за 60 (шістдесят) календарних днів. Позивач 28.01.2016 року Листом № 3 надав відповідь відповідачу та попросив надати відповідальну особу в звязку із зняттям сторожової охорони Обєкта згідно з Договором № 03/05-15, водночас зазначив, що відповідно до п. 9.4. розірвання даного Договору не звільняє Замовника від оплати фактично отриманих послуг, пені за прострочку платежу та підписання Акту виконаних робіт. Позивачем 31.01.16 складено акт про зняття об'єкта з охорони (а.с.21).

Вищенаведене свідчить, що відповідач звернувся з вимогою розірвати Договір достроково, порушивши вимоги п. 4.3. та п. 9.3. Договору.

Таким чином, до стягнення підлягають 5638,11 грн. пені, 346,54 грн. 3% річних, 622,65 грн. інфляційних та 17600 грн. упущеної вигоди.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 1378грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції України, ст.ст. 179, 193, 218, 230, 232 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34, 43, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон-Захід" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційне підприємство" "Стандарт-ІФ" про стягнення 24253,25 грн. заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерційне підприємство" "Стандарт-ІФ" (вул. Кондукторська, 11 "А", квартира 1, м. Івано-Франківськ, 76018, код 31524853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон-Захід" (вул. Чорновола, 103/23,м. Івано-Франківськ, 76018, код 32606030) - 5638 (п"ять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 11 коп. пені, 346 (триста сорок шість) грн. 54 коп. 3% річних, 622 (шістсот двадцять дві) грн. 65 коп. інфляційних, 17600 (сімнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. упущеної вигоди та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

повне рішення складено 11.04.16

Суддя Г.З. Цюх