РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/23777/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Компані"
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Компанія "Аблонар Менеджмент Лімітед" (Ablonar Manegment Limited)
Простягнення 2 740 354 693,25 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Щербак Є.М., представник, довіреність № б/н від 26.11.2015 р.;
Від відповідача: не з'явився;
Від третьої особи 1: Цуканова С.Г., представник, довіреність № 2743968/15 від 09.11.2015 р.
Від третьої особи 2:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Компані" заборгованості з повернення кредиту за кредитним договором від 23.04.2013 № ВКЛ-2016328, процентів за користуванням кредитом, комісії за обслуговування кредиту, пені та штрафу.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2015 № 910/23777/15, розгляд якої було призначено на 06.10.2015.

06.10.2015 в судовому засіданні було оголошено перерву до 20.10.2015.

Ухвалою від 20.10.2015 розгляд справи було відкладено на 29.10.2015, за клопотанням позивача залучено до участі у справі третьою особою Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

29.10.2015 розгляд справи було відкладено на 08.12.2015 та за клопотанням відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи Компанію "Аблонар Менеджмент Лімітед" - особу, з якою позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги від 11.08.20144 № 12R, предметом якого є право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Компані", зокрема, за кредитним договором від 23.04.2013 № ВКЛ-2016328.

Ухвалою від 08.12.2015 розгляд справи було відкладено на 25.02.2016 для належного повідомлення третьої особи-нерезидента на стороні відповідача про судове засідання.

25.05.2016 у зв'язку з неявкою відповідача та третій осіб розгляд справи було відкладено на 17.03.2016.

У судове засідання, що відбулося 17.03.2016, відповідач та Компанія "Аблонар Менеджмент Лімітед" уповноважених представників не направили, про причини їх неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Оскільки правова позиція відповідача по суті спору суду з наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву та з пояснень представника, зважаючи на обмеженість процесуальних строків, суд вважає за належне провести судове засідання за відсутності представників відповідача та третьої особи на стороні відповідача.

Згідно з позовною заявою та поясненнями представника позивача станом на серпень 2015 року відповідач як позичальник за кредитним договором від 23.04.2013 № ВКЛ-2016328 має прострочену строкову заборгованість, строк оплати якої ним пропущено, а підстави для невиконання грошового зобов'язання перед банком відсутні.

Виходячи з відзиву на позовну заяву та пояснень представника відповідача, заявлені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не має права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Компані", адже 11.08.2014 уклав з Компанією "Аблонар Менеджмент Лімітед" договір про відступлення права вимоги № 12R.

Представник позивача усними та письмовими поясненнями заперечував мотиви відхилення відповідачем позовних вимог, вказуючи на нікчемність договору про відступлення права вимоги від 11.08.2014 № 12R.

Представник третьої особи на стороні позивача підтримав правову позицію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" в якості позикодавця (по тексту договору - кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Естейт Компані" в якості позичальника 23.04.2013 року уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2016328, відповідно до якого позивач зобов'язався надати у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання позичальникові зі сплатою відсотків за користування кредитом для поповнення обігових коштів для здійснення поточної господарської діяльності в межах максимального ліміту заборгованості до 95 000 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 22.04.2016, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливі штрафні санкції та виконувати інші зобов'язання, передбачені договором.

З аналізу укладеного сторонами письмового правочину слідує, що між ними виникли правовідносини з договору кредиту.

У п. 1.1.3 договору кредиту сторони погодили розмір відсоткової ставки за користування кредитом, що у національній валюті коливається між 8, 18 і 20 % річними залежно від періоду та в доларах США - між 8, 10 та 12 % річними.

У разі прострочення кінцевого терміну повернення кредиту діюча прострочена річна процентна ставка встановлюється в розмірі 25 % річних незалежно від валюти кредиту (траншів) та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном погашення заборгованості по день фактичного погашення.

До обов'язків позичальника кредитним договором було віднесено, серед іншого, обов'язок повернення кредиту в повному обсязі зі сплатою процентів та комісій, можливих штрафних санкцій у визначений договором строк; обов'язок сплати процентів за користування кредиту протягом строку його використання (п.п. 3.3.5, 3.3.4).

У п. 4.3 кредитного договору сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3 договору протягом більше 10-ти календарних днів від закінчення строку, встановленого для їх виконання, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився, та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії, штрафні санкцій.

На підтвердження надання відповідачеві кредитних коштів до матеріалів справи було подано виписки з рахунку та меморіальні ордери.

Обставини належного виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором з надання коштів у користування підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими виписками та не заперечується відповідачем, так само як і факт отримання коштів і прострочення за договором.

За твердженнями позивача, відповідач допустив прострочення виконання обов'язку з повернення кредиту, сплати відсотків і комісій за користування ним, що зумовило звернення до суду з даним позовом та нарахування передбачених договором штрафних санкцій.

Виходячи з розрахунку, поданого позивачем, станом на 26.08.2015 заборгованість відповідача складає 96 903 579,41 долари США, що еквівалентно 2 270 354 693,25 грн. по курсу Національного банку України, встановленому на 26.08.2015, з них - борг по кредиту 76 508 341,95 доларів США, що еквівалентно 1 730 879 664,86 грн. та 20 395 237,46 доларів США, що еквівалентно 461 409 839,50 грн. - борг зі сплати процентів за період з 24.04.2013 по 26.08.2015, 19 410 400,00 грн. борг зі сплати комісії за користування кредитом.

У зв'язку з простроченням сплати кредиту та процентів, позивачем було нараховано відповідачеві

- 325 974 433,23 грн. пені на суму заборгованості по кредиту за період з 05.08.2014 по 20.04.2015;

- 82 024 818,95 грн. пені на суму заборгованості по процентам за період з 05.08.2014 по 26.08.2015;

- 3 655 536,71 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за період з 05.08.2014 по 20.04.2015;

- 117 000 000,00 грн. штрафу відповідно до п. 4.2 договору, нарахованого за порушення обов'язку з повернення кредиту, сплати процентів, подання бухгалтерського балансу, звіту про фінансові розшифровки.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що його грошові зобов'язання перед позивачем за кредитним договором припинилися у зв'язку з відступленням банком права вимоги за договором кредитної лінії від 23.04.2013 № ВКЛ-2016328 Компанії "Аблонар Менеджмент Лімітед" через укладення договору про відступлення права вимоги від 11.08.2014 № 11R.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача, зважаючи на наступне.

До відзиву на позовну заяву відповідачем приєднано договір про відступлення права вимоги від 11.08.2014 № 11R,

Відповідно до п. 2.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" відступає новому кредитору - Компанії "Аблонар Менеджмент Лімітед" належне йому право вимоги (визначені станом на 11.08.2014 права вимоги до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Естейт Компані" перед первісним кредитором за кредитним договором від 23.04.2013 № ВКЛ-2016328 та всіма додатками до нього в розмірі 77 409 673,11 доларів США (76 508 341,95 доларів США основного боргу та 901 331,16 доларів США процентів), а також вимоги про виконання інших обов'язків, належних первісному кредитору).

Ціна права вимоги, що передається складає 20 900 611,74 долари США (п. 2.2 договору про відступлення права вимоги) і з моменту перерахування цих грошових коштів до нового кредитора переходять всі права за кредитним договором. Такі кошти мають бути перераховані протягом 30-ти робочих днів від дати надання акту звірки взаєморозрахунків, але не раніше дати реєстрації договору в Національному банку України (п. 3.2, 4.1).

Як встановлено судом, розрахунки за договором про відступлення права вимоги проведені не були, адже фактичного надходження коштів на кореспондентський рахунок позивача не відбулося (виписка з рахунку, невиконане Swift-повідомлення в матеріалах справи).

Крім того, суду не було подано фактичних даних на підтвердження реєстрації договору про відступлення права вимоги в Національному банку України.

Статтею 601 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Суду не подано належних і допустимих доказів переходу до Компанії "Аблонар Менеджмент Лімітед" права вимоги від позивача.

Поряд з цим, судом враховано, що 02.03.2015 постановою Правління Національного банку України № 150 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних.

02.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

У зв'язку з віднесенням позивача у справ до категорії неплатоспроможних, необхідними для застосування до спірних правовідносин сторін є, поряд з нормами Цивільного та Господарського кодексів України спеціальний нормативний акт - Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі, коли банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

У ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України унормовано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

03.07.2015 позивач направив відповідачу повідомлення № 4519 про встановлення факту нікчемності правочинів (в тому числі, договору про відступлення права вимоги від 11.08.2014 № 11R) з підстав, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Даним повідомленням уповноважена особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказувала відповідачу на те, що зобов'язання за кредитним договором є дійсними, відступлення права вимоги не відбулося.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Доказів оскарження в установленому порядку рішення уповноваженої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про встановлення факту нікчемності правочинів (договору про відступлення права вимоги від 11.08.2014 № 11R) суду подано не було.

А тому, зважаючи на описані вище фактичні обставини справи, якими підтверджується нікчемність правочину, на який посилався відповідач, заперечуючи проти позову, суд дійшов висновку про те, що грошові зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Естейт Компані" перед позивачем за договором кредитної лінії від 23.04.2013 № ВКД-2016328 не припинилися та є простроченими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Зважаючи на встановлені судом факти, які спростовують твердження відповідача про припинення його грошових зобов'язань перед банком, позовні вимоги про стягнення сум заборгованості з кредиту і процентів визнаються судом обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перевірений судом та приймається як належний.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України вказується, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 4.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У випадку порушення позичальником вимог п. 3.3 цього договору, позичальник, зобов'язаний сплатити кредиту штраф у розмірі 1 % від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього договору за кожен випадок порушення.

В заявленому позові позивач заявляє до стягнення штраф за неподання позичальником копій бухгалтерського балансу, звіту про фінансові результати (обов'язок, встановлений у п. 3.3.8 кредитного договору).

Зважаючи на встановлені судом обставини порушення відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за кредитним договором, позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими і такими, що відповідають приписам чинного законодавства та підлягають задоволенню відповідно до розрахунку позивача, що перевірений судом та приймається як належний. Так, судом враховано, що розрахунок пені було проведено в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за період прострочення відповідача та її нарахування не перевищувало строку, вказаного у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а розрахунок штрафу за прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідає встановленому в кредитному договорі порядку сплати процентів (щоквартально).

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються судом повністю, а судові витрати підлягають покладенню на відповідача згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки у даному випадку уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулась до господарського суду з позовом від імені Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", не сплативши судовий збір, його сума підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-38, 45, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Компані (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 49, група приміщень № 82В, літера А, оф. 4, ідентифікаційний код 37701154) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-б, ідентифікаційний код 34047020) 76 508 341 (сімдесят шість мільйонів п'ятсот вісім тисяч триста сорок один) долар США 95 центів, що еквівалентно 1 730 879 664 (одному мільярду семиста тридцяти мільйонам восьмистам сімдесяти дев'яти тисячам шестиста шістдесяти чотирьом) грн. 86 коп. боргу по кредиту, 20 395 237 (двадцять мільйонів триста дев'яносто п'ять тисяч двісті тридцять сім) доларів США 46 центів, що еквівалентно 461 409 839 (чотирьомстам шістдесяти одному мільйону чотирьомстам дев'яти тисячам восьмистам тридцяти дев'яти) грн. 50 коп. боргу зі сплати процентів за користування кредитом, 19 410 400 (дев'ятнадцять мільйонів чотириста тисяч чотириста) грн. боргу зі сплати комісії за обслуговування кредиту, 325 974 433 (триста двадцять п'ять мільйонів дев'ятсот сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять три) грн. 23 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 82 024 818 (вісімдесят два мільйони двадцять чотири тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. 95 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, 3 655 536 (три мільйони шістсот п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот тридцять шість) грн. 71 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії за користування кредитом. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Компані" (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, 49, група приміщень № 82В, літера А, оф. 4, ідентифікаційний код 37701154) в доход Державного бюджету України 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. судового збору. Видати наказ.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 28.03.2016 р.