РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"04" квітня 2016 р. Справа № 902/127/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ОСОБА_1 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед

на ухвалу господарського суду Вінницької області від 15.02.2016 р.

у справі № 902/127/16 (суддя Колбасова Ф.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник"

до відповідача ОСОБА_2 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4;

від відповідача: ОСОБА_1;

від третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у справі №902/127/16 заяву позивача від 05.02.2016 р. про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 4919 від 29.12.2015 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яке здійснюється в рамках виконавчого провадження № 49864167 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

При винесенні вищевказаної ухвали, судом першої інстанції було враховано відповідні положення ст. ст. 66, 67 ГПК України, а також розяснення, наведені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Враховуючи пов'язаність заходів забезпечення позову з його предметом, ймовірність вилучення у позивача земельної ділянки, площею 0,4320 га, розташованої за адресою: м. Вінниця, вул. Острозького, 1 при здійсненні виконавчого провадження №49864167 з виконання оспорюваного виконавчого напису, що в подальшому може утруднити виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, яке здійснюється в рамках виконавчого провадження.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 15.02.2016 р. про забезпечення позову у справі №902/127/16.

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду є незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Мотивуючи свою правову позицію, скаржник посилається на те, що у даному випадку, обов'язок доказування того, що на час укладення оспорюваного договору не було здійснено відступлення права вимоги за Кредитними договорами, покладається на позивача. Окрім того, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 посвідчувався правочин про відступлення права вимоги за іпотечним договором, а не за договором стосовно відступлення кредиту. Відповідно до п. 9.1 договору відступлення права вимоги за іпотечним договором - цей договір, а також усі питання, що виникають з або у зв'язку з ним, регулюються та тлумачаться за законодавством України. Оскільки на момент вчинення правочину у нотаріуса були відсутні будь-які докази нікчемності Договорів відступлення права вимог за кредитом (договір факторингу) та рішень суду щодо визнання їх недійсними, такі договори є чинними та створюють для їх сторін відповідні правові наслідки. Відповідно до Витягу №32464777 від 20.01.2015 року в графі Іпотекодержатель зазначено «ОСОБА_1 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед» (така інформація є загальнодоступною). Окрім того, забезпечивши позов шляхом зупинення виконавчого провадження, яке здійснював орган державної виконавчої служби, господарський суд вийшов за межі власних повноважень, оскільки в силу частини першої ст. 67 ГПК України господарський суд вправі зупинити виключно стягнення, яке здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого документа. Враховуючи те, що предметом спору є визнання вчиненого виконавчого напису таким, що не підлягають виконанню, обраний позивачем спосіб захисту, кореспондується з пунктом 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження", і у разі задоволення позову виконавче провадження підлягає закінченню. Водночас, належить зазначити, що задоволення клопотання позивача про забезпечення позову у такий спосіб, є передчасним вирішенню спору по суті, що суперечить вимогам процесуального законодавства та є підставою для скасування ухвали апеляційної інстанції про забезпечення позову. Незалежно від результатів вирішення господарським судом спору в даній справі, як вважає скаржник, видача наказу та примусове виконання рішення за вищевказаними позовними вимогами не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій. Отже, очевидним є відсутність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у цій справі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне:

у разі задоволення позову та поданні рішення у вирішеній справі, що набуло чинності, до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, буде застосовано положення пункту 4 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачає закінчення виконавчого провадження;

зупинення виконавчого провадження та його закінчення мають різну правову природу та юридичні наслідки, а тому твердження скаржника про те, що захід забезпечення позову, який передбачає лише зупинення виконавчого провадження, є вирішенням справи по суті, не відповідає дійсності;

вчинення виконавчого напису №4919 від 29.12.2015р. щодо спірних вимог на користь спірного кредитора підтверджується тим, що напис вчинено без надання приватному нотаріусу будь яких документів на підтвердження переходу прав кредитора від Марфін ОСОБА_6 Паблік Ко ЛТД (первинний кредитор) до Сайпрес ОСОБА_6 Ко ЛТД (наступний кредитор); без надання надання документів, які б підтверджували наявність прав ОСОБА_6 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед, як кредитора за основним зобов'язанням - кредитним договором від 18 серпня 2008 року, як того вимагає п. 11 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172; без надання приватному нотаріусу документів, які б підтверджували правомірність відступлення Сайпрес ОСОБА_6 Паблік Ко ЛТД прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами під час процедури санації банку відповідно до кіпрського закону про санацію кредитних та інших установ 2013 р. (Закон 17(І)/2013);

без вжиття заходів забезпечення позову можлива ситуація, коли, рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, буде винесене вже після фактичного виконання скасованого виконавчого напису, що утруднить або унеможливить виконання (дотримання) судового рішення у розглядуваній справі;

наслідком визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за умови проведення всіх необхідних дій щодо реалізації майна позивача в рамках виконавчого провадження, буде здійснення повороту виконання рішення на підставі ст. 122 Господарського процесуального кодексу України. В рамках повороту виконання господарський суд за заявою боржника має видати наказ про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості. На підставі цього наказу і буде здійснено передачу майна (назад позивачу) та вчинення певних дій (повернення коштів набувачеві майна).

За наведеного вище, позивач вважає, що оскаржена ухвала є цілком законною, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

4 квітня 2016 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженої ухвали було порушено норми процесуального права. З огляду на вказане, вважає, що ухвалу господарського суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у справі №902/127/16 належить скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні заявив, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржену ухвалу такою, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що всі учасники судового процесу були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені останнім у справі а також те, що явка представників сторін та третьої особи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задоволити, а оскаржену ухвалу скасувати з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів оскарження ухвали встановлено, що 11 лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Господарник" звернулося в господарський суд Вінницької області із позовом до ОСОБА_6 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, 11 лютого 2016 року позивач до суду першої інстанції подав заяву від 05.02.2016р. про забезпечення позову шляхом винесення ухвали про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 4919 від 29.12.2015 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яке здійснюється в рамках виконавчого провадження № 49864167 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Як стверджується наявними у матеріалах оскарження ухвали копіями документів, 20 січня 2015 року Сайпрес ОСОБА_6 Паблік Ко ЛТД та ОСОБА_6 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед укладено Договір про відступлення прав за Договором іпотеки від 13 жовтня 2009 року.

Як убачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки №32464777 від 20.01.2015 року в графі «Іпотекодавець» зазначено: Товариство з обмеженою відповідальністю «Господарник», а в графі «Іпотекодержатель» зазначено: «ОСОБА_6 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед».

Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 29.12.2015р. №4919 пропонується звернути стягнення на земельну ділянку, площею 0, 4320 га, розташовану за адресою: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Острозького, 1, кадастровий номер :01:043:0044, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Господарник», на підставі Договору іпотеки від 30.10.2009р. за реєстровим №3684, Договору про відступлення прав за Договором іпотеки від 20.01.2015р. за реєстровими №№46,47, переданої в іпотеку юридичній особі за законодавством Республіки ОСОБА_7 ов Сайпрес Паблік Кампані Лімітед.

Листом №321/2 від 19.01.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено на адресу позивача копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2016р. для виконання, винесену на підставі виконавчого документу виконавчого напису № 4919 від 29.12.2015р.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 15.02.2016 р. у справі №902/127/16, відповідно до якої вжито заходи до забезпечення позову, на предмет відповідності вимогам діючого законодавства, суд апеляційної інстанції враховує наступні обставини справи та положення чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про забезпечення позову, скасування забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених ст. 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

За змістом ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, з поміж іншого, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

Отже, за загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована ймовірність утруднення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Ураховуючи наведене вище, належить відзначити, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду і є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що в господарських судах при вирішенні спору між боржниками і стягувачами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вирішується питання про захист права, заснованого на приписах цивільного чи господарського законодавства, тобто розглядається справа за наявності між боржниками і стягувачами спору про право.

Незалежно від результатів вирішення господарським судом спору в даній справі видача наказу та примусове виконання рішення за вищевказаними позовними вимогами не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту, а не передачі майна чи вчинення певних дій. Отже, очевидним є відсутність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у цій справі.

(Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 03.07.2012р. № 5002-23/3012-2011, від 05.08.2013р. у справ №925/192/13-г, від 16.03.2016р. у справі № 914/2972/15).

Окрім того, колегія суддів вважає, що твердження позивача, з якими погодився суд першої інстанції, в частині наявності підстав для вжиття заходів до забезпечення позову з огляду на можливість реалізації нерухомого майна до вирішення справи №902/127/16 не можуть бути взяті до уваги.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з ч.1 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації, а згідно з ч. 2 ст. 57 цього Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Як передбачено ч. 1 ст. 58 Закону, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Разом з тим, у ст. 63 Закону визначено процедуру звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку фізичної особи.

Ураховуючи визначену Законом України "Про виконавче провадження" процедуру звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яка є достатньо тривалою у часі, колегія суддів вважає за доцільне відзначити, що вчинення такої виконавчої дії здіснюється у межах відповідного часового періоду. Відтак, зазначені твердження позивача не є беззеперечними щодо утруднення виконання рішення суду, оскільки упровдовж періоду вчинення такої виконавчої дії факт реалізації майна до вирішення спору по суті не є беззаперечним. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що до такого майна вживаються заходи його примусової реалізації.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову в даному випадку суперечить змісту статті 66 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на обставини справи є безпідставним.

Натомість, суд першої інстанції, усупереч наведеному вище, дійшов помилкового висновку про наявність визначених процесуальним законом підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом винесення ухвали про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі вказаного вище, судова колегія також вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, відповідають встановленим обставинам справи, підтверджуються належними доказами та узгоджуються з нормами діючого законодавства, а тому приймаються колегією суддів до уваги.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед підлягає до задоволення, ухвалу господарського суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у справі №902/127/16 належить скасувати, а в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник" про забезпечення позову шляхом винесення ухвали про зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 4919 від 29.12.2015р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у справі №902/127/16 - відмовити.

Керуючись ст. ст. 49, 66, 67, 99, 101, 103-106 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_7 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Вінницької області від 15.02.2016 р. у справі №902/127/16 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник" про забезпечення позову від 05.02.2016 р. у справі №902/127/16 - відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник", (02090, м. Київ, вул. Сосюри, 5, кім. 415А, ) на користь ОСОБА_7 оф Сайпрес Паблік Кампані Лімітед (Республіка Кіпр, м. Нікосія, Стассіну 51, ОСОБА_8, 1599, Строволос) - 1378 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Господарському суду Вінницької області видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали оскарження ухвали у справі №902/127/16 повернути в господарський суд Вінницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.