КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Справа№ 910/31105/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача - Цибізова О.О.

від відповідача - Савченко Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку"

про стягнення 119707,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 по справі №910/31105/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" 108414 грн. 77 коп. - боргу по орендній платі, 10211 грн. 25 коп. - пені, 1073 грн. 91 коп. - 3% річних, 1795 грн. 50 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду Київської області від 15.02.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 повернуто без розгляду, на підставі п.3 ч. 1 ст.97 ГПК України.

15 березня 2016 року, після усунення недоліків, апелянт повторно звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.03.2016 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" призначено 12.04.2016.

31 березня 2016 року, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 12.04.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015. Також, представник відповідача заявив клопотання про залучення до участі в справі третьої особи - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської державної адміністрації.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015.

Колегія суддів, розглянувши клопотання представника відповідача про витребування додаткових документів, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, в зв'язку з необґрунтованістю.

Також, розглянувши клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, прийшла до висновку про відмову в його задоволенні, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за Договором оренди укладеним між позивачем та відповідачем. Згідно з укладеним Договором орендна плата сплачується відповідачем на рахунки позивача та не впливає на права та обов'язки Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

15 жовтня 2011 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (орендар) укладено договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду № 225У(Ор)-11 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору орендодавець, на підставі рішення Київради №517/5329 від 28.12.2010 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу) (далі - об'єкт оренди) за адресою: станція метро "Видубичі" (вестибюль № 1) для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект" тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендар), загальною площею 59,5 кв. м.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен" (п. 2.4. договору).

Згідно з актом приймання-передачі приміщення від 01.11.2011 орендодавець передав, а орендар прийняв частину переходу станції метро "Видубичі" (вестибюль №1), визначену тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 59,5 кв. м.

02 січня 2013 року між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець), Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 (первісний орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" (новий орендар) укладено договір № 1 про внесення змін до договору, визначивши орендарем приміщень Товариство з обмеженою відповідальністю "Новий Баку".

Згідно з актом приймання-передачі приміщення від 01.01.2013 орендодавець прийняв, а орендар (попередній) передав частину переходу станції метро "Видубичі" (вестибюль № 1), визначену тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 59,5 кв. м.

02 січня 2013 року між сторонами складено акт приймання-передачі, згідно з яким орендодавець передав, а орендар (новий) прийняв частину переходу станції метро "Видубичі" (вестибюль №1), визначену тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 59,5 кв. м.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради № 517/5329 від 28.12.2010 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва та на дату підписання договору місячний розмір якої в цілому за об'єкт станом на серпень 2011 складає 7537,33 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 3.2. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно з п. 3.4. Договору додатково орендар сплачує орендодавцю, податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендодавцем разом з орендною платою.

Оплата по договору проводиться орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві (п. 3.5. Договору).

Відповідно до п. 3.6. Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів, з моменту підписання цього договору з додатками, передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди.

Згідно з актом приймання-передачі приміщення від 01.11.2011 орендодавець передав, а орендар прийняв частину переходу станції метро "Видубичі" (вестибюль № 1) визначену тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 59,5 кв. м.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що договір діє з 15.10.2011 до 13.10.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором, в частині оплати, належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 108414,77 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Згідно з ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Аналіз вказаної норми свідчить, що особа на підтвердження виконання зобов'язання за договором найму (оренди) вправі вимагати прийняття від неї майна, яке було предметом договору, та отримання документа (акта) про таке прийняття, як підтвердження виконання нею зобов'язання (висновки по застосуванню ч.2 ст.795 ЦК України, згідно з постановою Верховного Суду України від 20.03.2012р. у справі № 3-19гс-12). Припинення відносин найму (договору найму), згідно з положеннями ст.795 Цивільного кодексу України, пов'язується із вчиненням відповідної дії - оформленням документу (акту), який підписується сторонами договору

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Таким чином, у день закінчення строку оренди виникає зобов'язання орендаря передати орендодавцю приміщення за актом, а невиконання вказаного зобов'язання є підставою сплачувати вартість орендної плати та інших платежів, передбачених договором відповідно дням, які пройдуть до передачі приміщень за актом прийому-передачі.

Згідно з приписами п.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", з урахуванням положень статей 653, 795 Цивільного кодексу України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Виходячи з умов договору та норм законодавства, в разі припинення користування орендованою площею чи внаслідок розірвання договору, чи припинення дії договору та звільнення відповідачем об'єкта оренди, останній зобов'язаний передати майно по акту приймання-передачі позивачу.

Доказів такої передачі, а саме підписаного акту передачі-приймання, спірної площі позивачу, або звільнення орендованої території та направлення відповідного акту позивачу, матеріали справи не містять.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги, в частині стягнення основної заборгованості, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для одночасного стягнення 3 % річних та пені, колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до аналізу Верховного Суду України практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, згідно з п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та З % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6- 38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Також, слід мати на увазі, що відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання та може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. Беручи до уваги подібність правової природи ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), передбачена цими статтями відповідальність може застосовуватись незалежно одна від одної. Чинне цивільне законодавство не забороняє визначення сторонами в договорі різних видів забезпечення зобов'язань. При цьому, нарахування та стягнення неустойки (пені), в разі прострочення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК України) є правом кредитора, реалізація якого жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Колегія суддів, здійснивши перерахунок 3% річних та пені, виходячи зі строків початку її перебігу, заявлених позивачем, та строків нарахування, визначених відповідно до вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині стягнення пені в сумі 10211, 25 грн. та 3% річних в сумі 1073, 91 грн.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Баку" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2015 по справі №910/31105/15 без змін.

Матеріали справи №910/31105/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай